ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22160/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Погрібніченко І.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 жовтня 2020 року                                                                               м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:                                                   Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                      Василенка Я.М., Пилипенко О.Є.

за участю секретаря судового засідання Білоус А.С.
представника позивача: Зеленов А.С.;
представника відповідача: Кушнір Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом Міністерства оборони України до Міністерства юстиції України (Департамент державної виконавчої служби), третя особа – ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Міністерство оборони України (далі – позивач) з позовом до Міністерства юстиції України (Департамент державної виконавчої служби) (далі – відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесену в рамках виконавчого провадження (ВП № 60028916) від 16.10.2019 про накладення штрафу на Міністерство оборони України у розмірі 5 100,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2019 року, залишене без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2019 року у справі № 200/2750/19-а Міністерством оборони України було не виконано з поважним причин, про що було повідомлено відповідача.
Зокрема, позивач зазначав, що ним було подано касаційну скаргу на вказані вище рішення судів, за результатами розгляду якої Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду ухвалою від 16.10.2019 року відкрито касаційне провадження та зупинено дію рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2019 року, а тому оскільки станом на час винесення відповідачем оскаржуваної постанови виконання рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ було зупинено, застосування до позивача штрафу у розмірі 5 100, 00 грн є протиправним, а сама постанова від 16.10.2019 року № 60028916 підлягає скасуванню.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.01.2020 р. у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час прийняття рішення порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки не враховано, що на час прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 16.10.2019 р. ВП № 60028916 виконавче провадження було зупинено на підставі ухвали Верховного Суду від 16.10.2019 р. у справі № 200/2750/19-а.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки вважає, що державний виконавець діяв у відповідності до наданих йому повноважень.
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.
Представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Третя особа в судове засідання не з`явилася про час, дату та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.
У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 15.04.2019 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2019 р., залишеного без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2019 року по справі № 200/2750/19-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову Донецького обласного військового комісаріату про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.01.2019 року щодо відмови в призначенні та нарахуванні одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення (контузії), отриманого під час виконання обов`язків військової служби; зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення (контузії), отриманого під час виконання обов`язків військової служби відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи військовослужбовців, військовозобов`язаних резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнення з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року за № 499.
На виконання вказаного рішення суду, Донецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист від 21.08.2019 року про зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення (контузії), отриманого під час виконання обов`язків військової служби відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи військовослужбовців, військовозобов`язаних резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнення з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року за № 499.
11.09.2019 р. відповідачем відкрито виконавче провадження № 60028916 з виконання виконавчого листа № 200/2750/19-а від 21.08.2019 року. 
16.10.2019 року відповідачем винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5 100, 00 грн. за невиконання рішення суду від 15.04.2019 року.
Незгода позивача з постановою про накладення штрафу зумовила його звернення до суду з адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець, накладаючи на позивача штраф у розмірі 5 100, 00 грн за невиконання рішення у строк, наданий для добровільного його виконання, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 р. (далі – Закон №1 404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим  Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
За змістом ч. 1  ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у  статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
У відповідності до частини п`ятої приведеної статті  Закону  виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених  законом  випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених  законом  або міжнародним договором України.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону № 1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Відповідно до ст. 38 Закону № 1404-VIII виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).
Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.
Після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову (ч. 5 ст. 35 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 цього Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З  метою виконання вищевказаних функцій, державний виконавець в силу пп. 16 ч. 2 ст. 18 Закону№ 1404-VIII зобов`язаний накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
З аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства слід дійти висновку, що у разі прийняття судом рішення про зупинення виконання судових рішень, державний виконавець зобов`язаний зупинити примусове виконання виконавчого документа, оскільки момент його виконання є відстроченим до прийняття відповідного судового рішення у справі. Оскільки накладення штрафу є однією із дій щодо примусового виконання рішення за невиконання судового рішення, відповідно державний виконавець не може вчиняти дії щодо його накладення до спливу обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявським Олександром Анатолійовичем від 11.09.2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Донецького окружного адміністративного суду від 21.08.2019 року про зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення (контузії), отриманого під час виконання обов`язків військової служби відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи військовослужбовців, військовозобов`язаних резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнення з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року за № 499.
Вказаною постановою боржнику (позивачу) надано строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.
Копію вказаної постанови позивачем отримано 20.09.2019 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції за № 17534.
16.10.2019 року відповідачем, за відсутності доказів виконання рішення суду, у строк встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження від 11.09.2019 року, винесено постанову про накладення штрафу на Міністерство оборони України у розмірі 5 100, 00 грн.
Матеріалами справи також встановлено, що Міністерством оборони України рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2019 р., залишене без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2019 р. по справі № 200/2750/19-а, було оскаржено в касаційному порядку до Верховного суду, яким 16.10.2019 року було відкрито касаційне провадження. 
Ухвалою Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 16.10.2019 р. заяву Міністерства оборони України про зупинення виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2019 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2019 у справі № 200/2750/19-а було задоволено та зупинено виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2019 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2019 у справі № 200/2750/19-а до закінчення їхнього перегляду в касаційному порядку.
Згідно вказаної ухвали, остання набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не оскаржується.
Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, оскільки дана ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення (винесення), виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2019 року є таким, що зупинено саме з 16.10.2019 року.
Тобто, з 16.10.2019 року зупинено і обов`язок боржника щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення (контузії), отриманого під час виконання обов`язків військової служби відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи військовослужбовців, військовозобов`язаних резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнення з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року за № 499.
Відтак, вчинення заходів примусового характеру також має бути зупинено до прийняття Верховним Судом рішення за наслідками перегляду судових рішень в касаційному порядку.
Однак, судом першої інстанції вказана обставина була залишена поза увагою.
Натомість, вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд першої інстанції помилково виходив із того, що позивачем не наведено жодних обставин неможливості виконання судового рішення до 16.10.2019 року, як з дати фактичного отримання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження (20.09.2019 року), так і до завершення встановленого даною постановою строку на добровільне виконання рішення суду від 15.04.2019 року (05.10.219 року), що свідчить про відсутність у позивача поважних причин неможливості виконання рішення суду у вказаний період (з урахуванням робочих днів на добровільне виконання), у зв`язку із чим у державного виконавця були підстави для накладення на позивача штрафу оскаржуваною постановою.
Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що позивачем під час розгляду даної справи не було надано доказів скасування Касаційним адміністративним судом Верховного суду рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2019 року, залишеного без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2019 року у справі № 200/2750/19-а за результатами розгляду касаційної скарги Міністерства оборони України, поданої на вказані вище рішення судів.
Однак, вказана обставина навпаки свідчить про неможливість до прийняття відповідного рішення Верховним Судом вчиняти заходи примусового виконання рішення та відповідно зупиняє обов`язок боржника щодо виконання судового рішення.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає критеріям, визначеним у ст. 242 КАС України, а відтак його неможна вважати законним та обґрунтованим, а постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, винесену в рамках виконавчого провадження (ВП № 60028916) від 16.10.2019 про накладення штрафу на Міністерство оборони України у розмірі 5 100,00 грн слід визнати протиправною та скасувати.
Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України у разі задоволення позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведення експертизи.
Таким чином, оскільки положеннями даної статті не передбачено відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги у разі її задоволення на користь суб`єкта владних повноважень, відповідно клопотання позивача про відшкодування судових витрат не підлягає задоволенню. 
Керуючись ст. ст. 243, 244, 250, 287, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2020 року  скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, винесену в рамках виконавчого провадження ВП № 60028916 від 16 жовтня 2019 року про накладення штрафу на Міністерство оборони України в розмірі 5  100,00 гривень.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                             О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                 Я.М. Василенко

                                                                                                    О.Є. Пилипенко