Справа № 379/1487/19                                                                                                                      Головуючий в суді І інстанції Зінкін В.І.
Провадження № 22ц-824/8388/20                                                                                                            Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(у порядку письмового провадження)
 
13 жовтня 2020 року                                                                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О., Поливач Л.Д., -
 розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Таращанського районного суду Київської області від 31 березня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2019 року представник АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивував тим, що ОСОБА_1 відповідно до підписаної анкети-заяви від 01 грудня 2017 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Вказує, що внаслідок неналежного виконання відповідачкою умов договору, станом на 15 липня 2019 року вона має заборгованість у розмірі 12 590, 70 грн., яку банк просить стягнути з відповідачки на свою користь.
Заочним рішенням Таращанського районного суду Київської області від 31 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням, представник АТКБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що відповідач погодився із умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на сайті банку, підписавши анкету-заяву на отримання кредитних коштів, однак порушив умови кредитного договору, через що за ним рахується заборгованість, розмір якої ним спростовано не було, через що вважає висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову необґрунтованим.
Відповідачка ОСОБА_1 повідомлялася належним чином про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву не скористалася.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема щодо наявності між сторонами укладених кредитних відносин та що відповідачка користувалася кредитними коштами, а надані позивачем документи не можуть вважатися належними доказами ознайомлення відповідача з умовами кредитного договору та його згоду саме з цими умовами, через що підстави для задоволення позову відсутні.
Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 1 грудня 2017 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяви № б/н, якою дала згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківський послуг у банку, а також дала згоду на користування кредитними коштами та їх повернення в строки та в порядку, встановленому  договором.
Проте, позивач вважає, що відповідачка належним чином не виконала умови кредитного договору, внаслідок чого за нею рахується заборгованість у розмірі 12590, 70 грн., з яких: 7120,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4009,69 - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 384,30 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 575,75 грн. - штраф (процентна складова).
На підтвердження своїх вимог, позивачем надано довідку АТКБ «ПриватБанк» про наявність у ОСОБА_1 у цьому банку кредитної картки,  та зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідачки, з якої вбачається збільшення кредитного ліміту з 500, 00 грн. до 5000, 00 грн., та його зниження до 00,00 грн. (а.с.61).
Крім того, позивачем надано виписку по кредитному рахунку ОСОБА_1 , з якої вбачається факт користування відповідачкою кредитними коштами (а.с.62-64).
Разом з тим, з наданих позивачем фотокопій витягу з Умов і Правил надання банківських послуг вбачається, що вони не містять підпису відповідача.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.
Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року № 61-33662св18.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей  Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки відповідач користувався кредитними коштами, проте своїх обов`язків щодо їх повернення ними належним чином не виконав, і заборгованість перед банком залишається непогашеною, при цьому відповідач розмір заборгованості наданий позивачем не спростував то, на думку колегії, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки підтвердженні належними і допустимими доказами.
Разом з тим, позаяк Умови і правила надання банківських послуг та тарифи банку не містять підпису відповідача, то між сторонами і не було досягнуто згоди щодо відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, а тому місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні цих вимог банку.
Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
ОСОБА_1 зазначене судове рішення не оскаржувала, тому суд апеляційної інстанції перевіряє рішення лише у межах доводів і вимог апеляційної скарги, відповідно до ст. 367 ЦПК України. 
Поряд з цим, доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що сторони належним чином досягли згоди щодо змісту договору про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи банку», в тому числі досягли згоди щодо розміру процентів та штрафних санкцій, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки законом передбачено порядок укладення кредитного договору та узгодження його істотних умов, зокрема відсоткової ставки за користування кредитом, разом з тим матеріали справи не містять належних доказів узгодження між сторонами цих умов, і особи несуть ризик щодо вчинення чи невчинення дій під час вчинення правочинів, при цьому права та інтереси споживача посилено охороняються державою, позаяк пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених Законом, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, тому ці доводи не спростовують обґрунтованих висновків суду у іншій частині.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а тому рішення суду першої інстанції у частині відмови про стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог.
 
Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
 
Заочне рішення Таращанського районного суду Київської області від 31 березня 2020 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту - скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) 7120 грн. 96 коп. - заборгованості за тілом кредиту, 4009 грн. 69 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, а всього - 11 130 (одинадцять тисяч сто тридцять) грн. 65 коп., та 4226 (чотири тисячі двісті двадцять шість) грн. 20 коп. судових витрат.
 
У іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

 
Головуючий:                                      Судді: