ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Харків

Справа № 643/5754/19
Провадження № 22-ц/818/2685/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                Кругової С.С.,
суддів                        Маміна О.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Служба житлово-комунального господарства»,
Відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові 

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 4 листопада 2019 року (головуючий суддя першої інстанції Задорожна А.М.),-

у цивільній справі за позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ТОВ «Харківміськгаз» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за спожиті житлові послуги за період з 09.10.2012 по 28.02.2019 грошові кошти в розмірі 30741,39 грн., 3% річних у сумі 6918,08 грн. та інфляційні витрати у сумі 47766,94 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн.

Позов мотивований тим, що ТОВ «Управляюча компанія «Служба житлово-комунального господарства» у період з 30.06.2010 по теперішній час надає житлово-комунальні та інші послуги в будинку АДРЕСА_1 , відповідно до Акту приймання передачі для обслуговування та експлуатації житлового будинку від 30 липня 2010 року. Відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 5-12-317107-Ц2. Щомісячно представниками позивача направляються рахунки шляхом розповсюдження їх у поштову скриньку відповідачів про сплату за фактично надані послуги  з утримання будинку та прибудинкової території, які і є Актом виконаних робіт. Відповідачі не звертались із заявами, скаргами, претензіями щодо якості наданих послуг до позивача у відповідності до положень ст. 27 Закону України «Про житлово комунальні послуги». Всупереч вимог діючого законодавства відповідачі не сплачують кошти в повному обсязі за спожиті житлово-комунальні послуги, в результаті чого за період з 09.10.2012 по 28.02.2019 утворилась вищевказана заборгованість.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Служба житлово-комунального господарства» до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задоволено. Стягнуто солідарно з  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Служба житлово-комунального господарства» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 09.10.2012 по 28.02.2019 у розмірі 30741,39 грн, 3% річних у розмірі - 6918,08 грн. та інфляційні витрати у розмірі 47766,94 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частках на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Служба житлово-комунального господарства» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн., тобто по 640,33 грн. з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі не сплачують кошти в повному обсязі за спожиті житлово-комунальні послуги, в результаті чого за період з 09.10.2012 по 28.02.2019 утворилась заборгованість у розмірі 30741,39 грн., з яких заборгованість за послугу з утримання та експлуатації будинку та прибудинкової території заборгованість складає 14817,15 грн., заборгованість за послуги з водопостачання складає 15924,24 грн., що підтверджується довідкою, з урахуванням чого суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами. 

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції  ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції як необґрунтоване та припинити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з рішенням суду не погоджується, вважає його необґрунтованим, передчасним та ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування скарги викладає обставини справи та посилається на те, що позов було розглянуто без участі відповідачів в порядку письмового провадження, що порушило їх право на подання своїх відзивів чи клопотань.

Вказує, що позивачем неправомірно вказано, що між сторонами укладено договір про надання житлово-комунальних послуг, оскільки такого укладено не було, про направлення попереджень, які відповідачі не отримували, та надано неправдивий розрахунок заборгованості. Зазначає, що дочка скаржника ОСОБА_3 не проживає за вказаною адресою, проте надані позивачу відомості були ним проігноровані та він продовжив нараховувати платежі на 4, а не на 2 осіб. Зазначає, що позивачем у грудні 2019 року було зроблено перерахунок та вказано, що є переплата за послуги, проте у лютому 2020 року вказано у квитанції квартплату за 5 місяців. Стверджує, що про рішення виконкому від 21.01.2010 №9 та акт прийму-передачі від 28.12.2009 року їй нічого відомо не було. Вважає, що позивач розповсюдив конфіденційну інформацію в частині надання ним свідоцтва про право власності відповідачів, а суд при цьому, невірно застосував ст.625 ЦК України та норми щодо 3% річних та інфляційних витрат.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 ,, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно Р.№ 5-12-317107-Ц2 від 03.08.2012, є власниками квартири АДРЕСА_1 .

ТОВ «Управляюча компанія «Служба житлово-комунального господарства» у період з 30.06.2010 по теперішній час надає житлово-комунальні та інші послуги в будинку АДРЕСА_1 , відповідно до Акту приймання передачі для обслуговування та експлуатації житлового будинку від 28.12.2009.

Позивач надає житлово-комунальні послуги відповідачу на підставі індивідуального договору від 05.01.2011р. № 128/1, який зберігає чинності відповідно до п.3 з приміткою 1 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та калькуляцій економічно обґрунтованих витрат, які включаються до тарифу на послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що розраховано відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869«Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Щомісячно представниками позивача направляються рахунки шляхом розповсюдження їх у поштову скриньку Відповідачів про сплату за фактично надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, які і є Актом виконаних робіт.

Доводи апеляційної скарги щодо непідписання договору про надання житлово-комунальних послуг з обслуговування жилого будинку та прибудинкової території спростовуються матеріалами справи, де міститься копія укладеного договору (а.с.13-14).

Крім того, відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з нормами Закону України «Про житлово комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність договору про надання житлово комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, що відповідає правому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 23.05.2-18 року у справі №216/5756/15-ц.

Відповідачем не надано доказів звертання із заявами, скаргами, претензіями щодо якості наданих послуг до позивача у відповідності до положень ст. 27 Закону України «Про житлово комунальні послуги». Також, матеріали справи містять розписку від 26.10.2015 відповідача складену на ім`я позивача про зобов`язання сплатити борг, що також підтверджує наявність правовідносин між сторонами та свідчить про обізнаність щодо товариства, яке обслуговує житловий будинок, тому посилання на не ознайомлення з актом прийму-передачі та рішення виконкому не має правового значення.

Отже, матеріалами справи підтверджено наявність між сторонами договірних правовідносин.

Відносно посилань про надання позивачем розрахунку щодо заборгованості, 3% річних та інфляційних витрат, який за твердженням відповідача є неправомірним, слід зазначити, що іншого розрахунку на спростування вказаного відповідачем не надано, будь-яких інших розрахунків не наведено. Із вказаного розрахунку також вбачаються періодичні платежі відповідача на погашення заборгованості. Будь-яких інших доказів протягом усього розгляду в апеляційному порядку жодною із сторін надано не було.

На підтвердження доводів апеляційної скарги щодо проживання та реєстрації за адресою відповідача осіб у меншій кількості та звернення із цим питанням до позивача, жодних доказів не надано.

Відносно розгляду справи без участі відповідачів у письмовому провадженні слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи малозначні справи, тобто справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст.19 цього Кодексу). З урахуванням того, що ціна позову у даній справі становить 85 426,41 грн., суд першої інстанції правомірно призначив справу за правилами спрощеного позовного провадження. Вся кореспонденція направлялась на адресу відповідачів, вказану в позовній заяві, яка є аналогічною, вказаній відповідачем в апеляційній скарзі та підтвердженою в суді першої інстанції довідкою про місце реєстрації осіб, інших відомостей надано не було. Між тим, кореспонденція поверталася на адресу суду за не запитом чи відсутністю адресатів, тобто судом виконувались обов`язки щодо направлення кореспонденції сторонам.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який зроблено з дотриманням норм матеріального права, щодо обґрунтованості позовних вимог відносно заборгованості, розмір якої не спростовано.

Проте, судова колегія в порядку ст.376 ЦПК України вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору, оскільки відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи (а.с.87), що згідно норм чинного законодавства звільняє її від сплати судового збору.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд -
   
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 4 листопада 2019 року - змінити в частині стягнення судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) в рівних частках на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Служба житлово-комунального господарства» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн., тобто по 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп. з кожного.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                        С.С. Кругова

Судді                                                                О.В. Маміна

                                                               Н.П. Пилипчук

повний текст постанови 
складено 30 грудня 2020 року