Справа № 409/129/20 
Провадження № 22-ц/810/765/20 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Стахової Н.В.
суддів:         Кострицького В.В., Коновалової В.А.
за участю секретаря: Сінько А.І.
учасники справи:
позивач -                 Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»
відповідачі -         ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 
на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 вересня 2020 року, ухвалене судом у складі судді Третяка О.Г. в приміщенні того ж суду,
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 
до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором
                                       в с т а н о в и в:
У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»  (далі позивач - ТОВ «Вердикт Капітал) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 49.4.02/26/07-А від 18.06.2007 року у розмірі 318262,98 грн та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 4773,94 грн.
В обґрунтування позову посилався на те, що між позичальником  ОСОБА_1  та ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк») 18.06.2007 був укладений кредитний договір № 49.4.02/26/07-А за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 100000 доларів США, зі сплатою 0% річних.
З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 18.06.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 49.4.02./26-ПО2/07-А, за умовами якого поручитель зобов`язуться нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. 
20 травня 2013 між ВАТ «Кредитпромбанк»» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі –продажу прав вимоги за заборгованості по кредитним договорах, укладених з боржниками. 
09 листопада 2018 між ПАТ «Дельта Банк» » та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 49.4.02/26/07-А від 18.06.2007 року, укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем та договором поруки № 49.4.02/26-ПО2/07-А від 18.06.2007 року, укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачкою ОСОБА_2 . 
Внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість у сумі 1327359, 53 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 721537,80 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги – 509181,97 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) – 96639, 76 грн. 
Також, відповідачу за несвоєчасне виконання зобов`язань нараховані 3% річних в розмірі 64993,33 грн, пеня за обліковою ставкою НБУ – 253 269,65 грн., які позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.
Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 вересня 2020 року у задоволенні вказаного позову відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності. 
В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал», посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Отже, сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3% річних є помилковим, оскільки інфляційні втрати та 3% річних не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України. Суд також дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні пені, оскільки остання нарахована у відповідності до п.3.9 кредитного договору у розмірі подвійної ставки НБУ в межах строку позовної давності. 
В судовому засіданні представник ТОВ «Вердикт Капітал» просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов.
Представник відповідача в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін. 
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, повідомлена належним чином відповідно до вимог ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, дійшов висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності, а належних доказів на підтвердження збільшення вказаного строку у письмовій формі позивачем не надано. 
Проте такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Заслухавши суддю-доповідача,  доводи та заперечення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Судом встановлено, що 18.06.2007 року між позичальником  ОСОБА_1  та ВАТ «Кредитпромбанк» був укладений кредитний договір № 49.4.02/26/07-А за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 100000 доларів США, зі сплатою 0 % річних.
18.06.2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 49.4.02./26-ПО2/07-А, за умовами якого поручитель зобов`язуться нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. 
20.05.2013 між ВАТ «Кредитпромбанк»» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі –продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ВАТ «Кредитпромбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги з передачею їх покупцю ПАТ «Дельта Банк», а покупець погодився купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. 
09.11.2018 між ПАТ «Дельта Банк» » та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір купівлі –продажу майнових прав № 949/К, за умовами якого продавець ПАТ «Дельта Банк» передає у власність покупцеві ТОВ «Вердикт Капітал», а покупець приймає у власність майнові права, які виникли та /або можуть виникнути у майбутньому та які включать право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами.
Згідно витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами ПАТ «Дельта –Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним договором 49.4.02/26/07-А від 18.06.2007 року, укладеного з ОСОБА_1 .
Зазначені обставини сторонами не заперечувалися. 
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зауважує наступне.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України до новою кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що визначено ч. 1 ст. 626 ЦК України.
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання».
Правовий аналіз статей 526, 599, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що несплата боржником боргу не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.
Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає  з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми 3 роками, які передували  подачі позову.
Зазначений висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16ц.
Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсідіарну) відповідальність поручителя.
За таких обставин, слушними є доводи апеляційної скарги щодо правомірності нарахування 3% річних від простроченої суми заборгованості.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що право на стягнення 3% річних виникло у позивача з моменту укладення договору купівлі –продажу майнових прав між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал», тобто з 09.11.2018 року.
Таким чином з відповідачів підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 23247 грн.35 коп. (721537,80 грн х 3%/100/365 х 392 дн.).
Що стосується доводів скарги в іншій частині про стягнення нарахованої Банком пені, то колегія суддів зауважує наступне.
Пеня, яку просить стягнути позивач, почала нараховуватися після 14 квітня 2014 року, що суперечить Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. ст.610, 611 ЦК України)
За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України  розпорядженням № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі мають зареєстроване місце проживання: м. Луганськ.
Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м. Луганськ входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Отже, на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.
Оскільки згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, вся пеня нарахована за період після вказаної дати, то позов в цій частині задоволенню не підлягає як необґрунтований.
У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Зважаючи на невірне вирішення справи судом першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та постановлення по справі нового судового рішення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь ТОВ «Вердикт Капітал» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 435 грн. 98 коп. з кожного.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

                                       п о с т а н о в и в:
                                                                                                                         Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.
Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 вересня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за прострочення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід. Номер НОМЕР_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ід.номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) у солідарному порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, код ЄДРПОУ 36799749) 3% річних за кредитним договором № 49.4.02/26/07-А від 18 червня 2007 року у сумі 23247 грн.35 коп. (двадцять три тисячі двісті сорок сім) грн. 35 коп. за період з 09 листопада 2018 року по 05 грудня 2019 року.
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 пені у сумі 253 269 грн.65 коп. відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід. Номер НОМЕР_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ід.номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, код ЄДРПОУ 36799749) судовий збір у розмірі 435 грн.90 коп. з кожного.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2020 року.

Головуючий суддя 

Судді