Єдиний унікальний номер 235/926/20 
Номер провадження 22-ц/804/2649/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 235/926/20
Номер провадження 22-ц/804/2649/20

07 жовтня 2020 року                 м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Тимченко О.О., Никифоряка Л.П.

учасники справи:
позивач: позовом ОСОБА_1 
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія»
представник відповідача: ОСОБА_2 
третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області
представник третьої особи: Пупченко Анжеліка Валентинівна

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, 

- за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія»

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від  17 червня 2020 року, вступну та резолютивну частину якого складено суддею Величко О.В. в м. Покровськ в приміщенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 17 червня 2020 року о 16 годині 15 хвилин, повний текст рішення складено 17 червня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог зазначив, що  з 01.08.2016 року по 15.12.2017 рік перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі, де працював в якості прохідника 5 розряду з повним робочим днем в шахті. Наказом № 233-к від 29.07.2016 року був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Актом розслідування причин виникнення професійного захворювання за формою П-4 від 04.05.2018 року йому було встановлено наступний діагноз: хронічний бронхіт 11 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий базальний пневмосклероз ЛН-1-11 ст. (першого, другого ст.), хронічна радикулопатія 15, S1 праворуч в ст. затихаючого загострення з помірним статико-динамічними порушеннями, та стійким больовим синдромом, рецидивуючий перебіг ( М54.1.7), гіпертонічна хвороба 1-11 си.ст.3 дифузний кардіосклероз, ризик 3, СН 0 ( 125.1).Переферична ангидистонія верхніх кінцівок. Згідно висновку МСЕК йому була призначена третя група інвалідності з 15.06.2018 року та визначена втрата працездатності за сукупністю 65% (35%-хронічний радикуліт та 30% хронічний бронхіт) Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання йому спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в 100 000 грн.
З урахуванням викладеного, просив стягнути з відповідача відшкодування моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
17 червня 2020 року рішенням  Красноармійського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з відповідача:
- на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 грн;
- на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.
-В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погодившись із вказаним рішенням  відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги позивача задовольнити частково, в сумі 4723, 00 грн. Вважає, що рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції при винесенні рішення не було дотримано вимог ст. 141 ЦПК та стягнуто з відповідача судовий збір в повному обсязі, а не пропорційно до задоволених вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт також зазначив, що у Акті  розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання зазначено, що у зв`язку з наявністю тривалого виробничого стажу працівника в шкідливих умовах праці на різних підприємствах країни, осіб які не виконали Державні санітарні норми та правила встановити не має можливості. Із рішення суду незрозуміло, на якого саме роботодавця суд покладає вину за т. 153 КЗпП України.
Крім того, суд не надав належну оцінку розрахунку відповідача про необхідність покладення відповідальності у даній справі пропорційно до відпрацьованого часу  шкідливих умовах. Сума такого відшкодування становить 1800, 00 грн.
Отже, відповідач частково визнає позов в частині відшкодування шкоди пропорційно перебування у шкідливих умовах в розмірі 4372, 00 грн.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
        31 серпня 2020 року від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Зазначив, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, враховуючи ступінь втрати працездатності та завданих моральних страждань.
Стосовно порушення судом норм права в частині неправильного розподілу судових витрат, то це на правильність висновків суду не впливає (а.с.206-210).
08 вересня 2020 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» надішли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, задовольнивши вимоги про відшкодування моральної шкоди частково в сумі 4723,00 грн.
Доводи, викладені відповідачем у запереченнях, є аналогічними доводам, викладеними ним у апеляційній скарзі (а.с.215-216).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
        Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
    Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною,  ціна позову  складає 100 000 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
     Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
         Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.
  Судом першої інстанції встановлено.
Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 01.08.2016 року по 15.12.2017 року, де працював в якості прохідника 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах. ( а. с. 12).
Наказом № 4127к від 15.12.2017 року позивача було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням ( а. с. 12).
Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.05.2018 року позивачу встановлено діагноз: хронічний бронхіт 11 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий базальний пневмосклероз ЛН-1-11 ст. (першого, другого ст.), хронічна радикулопатія 15, S1 праворуч в ст. затихаючого загострення з помірним статико-динамічними порушеннями, та стійким больовим синдромом, рецидивуючий перебіг ( М54.1.7), гіпертонічна хвороба 1-11 си.ст.3 дифузний кардіосклероз, ризик 3, СН 0 ( 125.1).Переферична ангидистонія верхніх кінцівок. ( а. с. 78).
Вказане захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах обумовлених впливом шкідливого фактору-фізичне навантаження, робоча поза, нахил корпусу, пил. ( а. с. 78).
Висновком МСЕК від 19.06.2018 року позивачу вперше встановлено третю групу інвалідності, визначено 65% втрати працездатності ( за сукупністю), з 15.06.2018 року безстроково, призначене медикаментозне лікування ( а. с. 80).
Згідно довідки ТОВ «Шахтобудівельна компанія» за № 02/843 від 25.02.2020 року ОСОБА_1 дійсно працював прохідником 5 розряду підземної гірничопрохідницької дільниці ВСП ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з 01.08.2016 року по 15.12.2017 рік. За час роботи ОСОБА_1 перебував у щорічній відпустці 80 днів; знаходився на лікарняному 106 днів. За весь час його роботи перебував в підземних умовах і під впливом шкідливих факторів 168 днів. ( а. с. 133).
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок ушкодження здоров`я та втрати професійної працездатності позивачу завдано моральну шкоду, обов`язок по відшкодування якої, відповідно до Закону України «Про охорону праці» та положень Кодексу Законів про Працю України, покладено саме на відповідача як на роботодавця. Визначаючі розмір відшкодування суд з урахуванням обставин справи та принципу розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію на відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000 грн.
Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до частини 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004  зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.
На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.05.2018 року, довідку МСЕК від 19.06.2018 року відповідно до якої, позивачу вперше встановлено третю групу інвалідності, визначено 65% втрати працездатності ( за сукупністю), з 15.06.2018 року безстроково.
Доводи представника відповідача про те, що позивач вже мав ознаки хвороби при прийомі на роботу, та й на протязі самої роботи у відповідача, не спростовують висновків акту за формою П-4 про розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань від 04.05.2018 року, який є дійсним.
В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що зазначений у позові розмір відшкодування є необґрунтованим оскільки відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995р., № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно з ч.І ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не  містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.  
З рішення суду вбачається, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно досліджені всі обставини по справі у тому числі: характер та ступень втрати працездатності, яка встановлена позивачу безстроково, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, з урахування встановлення групи інвалідності, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, судом враховані всі надані сторонами докази і їм дана належна оцінка. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди є справедливою та такою, що відповідає обставинам справи.
Доводи скарги, що судом не прийнято до уваги тривалий час роботи позивача на інших підприємствах вугільної промисловості апеляційний суд не приймає до уваги оскільки із рішення суду вбачається, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно досліджені всі обставини по справі, враховано ступень втрати працездатності, час роботи на підприємстві відповідача та враховані всі надані сторонами докази і їм дана належна оцінка і суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. Суд першої інстанції у своєму дав оцінку доводам відповідача щодо нетривалого часу роботи позивача на ТОВ «Шахтобудівельна компанія», визначив розмір шкоди, що підлягає стягненню, з урахуванням цього факту,  суд апеляційної  інстанції погоджується з таким висновком. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди є справедливою та такою, що відповідає обставинам справи та принципам розумності, виваженості та справедливості.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції приймає довід скарги про порушення судом норм процесуального права, які регулюють питання розподілу судових витрат.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивач заявив вимогу про стягнення на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн, а суд задовольнив позов частково в розмірі 25 000 грн, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто 210 грн 20 коп. (25 %) .
Проте суд внаслідок порушення вимог частини першої статті 141 ЦПК України помилково стягнув з відповідача судовий збір 840 грн 40 коп.
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати, понесені ТОВ «Шахтобудівельна компанія» у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, не відшкодовуються.
Апеляційний суд зазначає, що інші доводи апеляційної скарги відповідача є тотожними відзиву на позов, які були предметом розгляду судом першої інстанції. Правові висновки щодо них суд належним чином мотивував та повно виклав у рішення. Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до повторного обґрунтування заперечень відносно підстав та розміру стягнення моральної шкоди.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, дотримуючись принципу верховенства права, пропорційності у цивільному судочинстві, обґрунтовано частково задовольнив позов ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі, визначеному судом.
           Враховуючи, що суд першої інстанції правильно вирішив позов по суті, але при визначенні суми заборгованості заробітної плати допустив неправильне застосування норм процесуального  права, рішення суду в цієї частині підлягає зміні. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результа-тами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Отже, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, які регулюють питання розподілу судових витрат, а тому рішення суду підлягає зміні.
Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги, апеляційну скаргу треба задовольнити частково, а оскаржуване рішення слід змінити в частині розподілу судових витрат. 
В іншій частині ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія»  задовольнити частково.
Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від  17 червня 2020 року змінити в частині розподілу судових витрат, що підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю Шахтобудівельна компанія», з 820 грн 40 коп. на 391 грн 19 коп.
В іншій частині рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від  17 червня 2020 року залишити без змін.
  Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:     А.В. Гапонов

Судді:       Л.П. Никифоряк

        О.О. Тимченко