ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року	Львів	Справа № 308/6928/20 пров. № А/857/14545/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Макарика В.Я.,
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Соціалістичної Республіки Шрі- ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 липня 2020 року у справі №308/6928/20 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Соціалістичної Республіки Шрі- ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України (головуючий суддя першої інстанції – Беньо В.І., час ухвалення – 16 год. 26 хв., місце ухвалення – м. Ужгород, дата складання повного тексту 17.07.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеним адміністративним позовом в якому ставить вимогу щодо затримання громадянина Соціалістичної Республіки Шрі- ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), 24.04.1995 року, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач о 07 год. 35 хв. 16 липня 2020 року був виявлений та затриманий в складі групи осіб спільно з національною поліцією в Закарпатській області та представниками ОРВ (м.д. м. Ужгород) на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Ужгород» на напрямку 310 прикордонного знаку, 18000 метрів до лінії державного кордону України, при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку.
Документи що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні.
Своїми діями відповідач вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та відповідно до ст. 263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.
Відповідач, знаючи про можливість легально в`їхати до ЄС, обрав незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому він неодноразово буде грубо порушувати та ігнорувати законодавство України на своєму шляху.
Таким чином, відповідач на територію України потрапив незаконним шляхом, немає жодних документів, що посвідчують особу, підтверджує законність його перебування на території України або дають право на виїзд за межі території України, передбачених п.п. 16-19 та 20 ст. Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 липня 2020 року позов задоволено. Затримано громадянина Соціалістичної Республіки Шрі- ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.
Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що позивач, прийнявши рішення про примусове повернення за межі України іноземця або особи без громадянства, не надав можливості його виконати, встановивши лише один день для його виконання. Відповідач зазначає, що позивач не надав доказів того, що відповідач ухилявся від виконання рішення про примусове повернення. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання.
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268 КАС України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що відповідач ОСОБА_3 о 07 год. 35 хв. 16 липня 2020 року був виявлений та затриманий в складі групи осіб спільно з національною поліцією в Закарпатській обл. та представниками ОРВ (м.д. м. Ужгород) на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Ужгород» на напрямку 310 прикордонного знаку, 18000 метрів до лінії державного кордону України, при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку.
Документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні.
Даними діями відповідач вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ч. ст. 204-1 КУпАП та у відповідності до ст. 263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб.
Вказані обставини підтверджуються: даними протоколу про адміністративне затримання від 16.07.2020р., протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 16.07.2020 р. та іншими матеріалами справи.
Позивач зазначає, що відповідач не має будь-яких законних підстав перебування на території України, тому просить затримати відповідача з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.
Рішенням заступника начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу Чопського прикордонного загону Зуєва О. вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина (ку): Шрі-Ланка, Ніло Сан.
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України, порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства іноземці та особи без громадянства» зобов`язані неухильно додержуватися Конституції законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Відтак, чинним законодавством передбачено, що у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, до нього може бути застосовано судом такий захід, як затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Згідно п. 2.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012, №353/271/150, зареєстрованої в Мін`юсті 21.05.2012 за №806/21119, у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).
Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Згідно п. 5 вказаного Типового положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.
Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Тобто, у випадку застосування процедури реадмісії до такої особи положення чинного законодавства не містять застережень щодо неможливості її затримання.
Аргументом для затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України є наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.
Як свідчать матеріали справи, будь-які документи, що посвідчують особу відповідача чи підтверджують його громадянську належність до певної країни на момент прийняття судом першої інстанції рішення були відсутні. Позивачем було зазначено, що відповідач є невстановленою особою, установчі дані зазначені з його слів. Окрім того, відповідач вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань.
Крім того, слід зазначити, що між Україною та Соціалістичною Республікою Шрі-Ланка угоди про реадмісію не укладено.
Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що у відповідача відсутній належний паспортний документ для виїзду з території України на підставі якого він може вибути з території України, він не належить до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, порушив законодавство України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців, що виразилось в спробі незаконно перетнути державний кордон з України в Словацьку Республіку, потрапив на територію України нелегальним шляхом, не маючи жодних законних підстав перебувати на території України.
Таким чином, відповідач вчинив незаконне перетинання державного кордону із України в Словацьку Республіку, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання (а.с.6). Вказані обставини були підставою для звернення органу охорони державного кордону до суду із даним адміністративним позовом.
Отже, звертаючись до суду з позовом про затримання особи, яка зі слів ідентифікувала себе, як громадянин Соціалістичної Республіки Шрі- ОСОБА_1 , з метою ідентифікації із розміщенням його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України, строком на 6 (шість) місяців, позивач послався на те, що відповідач намагався незаконно перетнути державний кордон з України в Словацьку Республіку та у нього були відсутні будь-які документи, що посвідчують його особу чи підтверджують його громадянську належність до певної країни. Тобто, в якості підстав для звернення до суду з даним позовом щодо затримання громадянина Соціалістичної Республіки Шрі- ОСОБА_1 позивачем визначено неможливість ідентифікувати відповідача та як наслідок забезпечити його видворення.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність затримання відповідача, який з його слів ідентифікований, як громадянин Соціалістичної Республіки Шрі- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що на час прийняття рішення судом першої інстанції підлягали до задоволення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі- ОСОБА_4 – залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у справі №260/1583/19 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	В. Я. Макарик