ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2425/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ

          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М. за участю секретаря: Зуєнка Д.П.,  розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва  від  8 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 ( далі - позивач) звернувся до  суду   з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач) , в якому просив:
- визнати з 01.07.2017 року бездіяльність та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати пенсії протиправною та дискримінаційною за ознакою місця проживання;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві поновити щомісячну виплату пенсії та виплатити з 01.03.2017 року виниклу заборгованість із несплаченої пенсії, а також виплатити з 01.04.2017 року компенсацію за втрату частини доходів, нараховану по місяць в якому буде провадитися виплата заборгованості з несплаченої пенсії.
- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві подати до суду у встановлений судом строк з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку у органах пенсійного фонду та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". З березня 2017 року відповідачем було припинено виплати пенсії позивачу. 
Рішенням  Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2019   року адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо припинення з березня 2017 року нарахування та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві поновити  позивачеві нарахування та виплату пенсії за віком.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
            Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць у зв`язку з чим зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві негайно провести нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 в межах сум за один місяць.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції в частині  відмови у позові та незазначення у рішенні дати, з якої поновлено виплату пенсії, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на  порушення судом першої інстанції норм матеріального  права, просить змінити рішення суду першої інстанції в цій частині та  викласти третій абзац  резолютивної частини рішення у такій редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві поновити щомісячну виплату пенсії та виплатити з 01.03.2017 року виниклу заборгованість із несплаченої пенсії, а також виплатити з 01.04.2017 року компенсацію за втрату частини доходів, нараховану по місяць в якому буде проведена  виплата заборгованості з несплаченої пенсії».
Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.
У відповідності до п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України  суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно з  ст. 308    КАС України  справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається із змісту апеляційної скарги, позивач фактично оскаржує неприйняття судом рішення по його позовних вимогах про зобов`язання відповідача виплатити з 01.03.2017 року виниклу заборгованість із несплаченої пенсії, а також  рішення в частині відмови у позові про  виплату з 01.04.2017 року компенсації за втрату частини доходів, нараховану по місяць в якому буде провадитися виплата заборгованості з несплаченої пенсії. 
Колегія суддів апеляційного суду  оцінює законність рішення суду першої інстанції тільки у зазначених межах.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Щодо  невстановлення  у рішенні  дати, з якої провадитиметься виплата поновленої пенсії.
Суд першої інстанції визнав протиправним припинення нарахування  і виплати пенсії позивачу з березня 2017 року та зобов`язав  відповідача поновити нарахування та виплату пенсії без зазначення дати, з якої  необхідно проводити виплату. 
Не було піддано аналізу це питання і в мотивувальній частині рішення. Однак суд, даючи оцінку законності припинення виплати пенсії позивачеві, обговорював дату, з якої повинно бути відновлено його порушене право. Цією датою є 1 березня 2017 року.
Відповідно до ч.4 статті 317 КАСУ зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. 
Колегія суддів вважає можливим доповнити резолютивну частину рішення вказівкою дати, з якої відбуватиметься виплата пенсії.
Щодо вимоги про зобовязання відповідача виплатити  позивачеві з 01.04.2017 року компенсацію за втрату частини доходів, нараховану по місяць в якому буде провадитися виплата заборгованості з несплаченої пенсії.
Суд першої інстанції, відмовляючи у позові в цій частині, виходив з того, що спір між сторонами виник з приводу відмови у поновленні виплати пенсії за заявою позивача, а не строків її виплати, у зв`язку з чим, підстав для стягнення з відповідача втрати частини доходів позивача судом не встановлено.
Висновок суду не відповідає нормам матеріального права.
Також він суперечить правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у справах  №,№ 815/1226/18, 560/11119\19, 727/7818/16-а.
Частиною другою статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  визначено, що  нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано  Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III  (далі - Закон №2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, прийнятим для реалізації зазначеного  Закону  та затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159  (далі - Порядок №159).
Відповідно до  статті 1 Закону № 2050-III  підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Зі змісту цієї норми вбачається, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплати грошового доходу у встановлені строки його виплати.    
Відповідно до частини 1  статті 2 Закону №2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Частиною 2  статті 2 Закону №2050-ІІІ  визначено, що під доходами у цьому  Законі  слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).
Відповідно до  статті 6 Закону №2050-ІІІ, компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
З метою реалізації  Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"  Кабінетом Міністрів України 21 лютого 2001 року прийнято постанову № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Згідно пункту 1 Порядку №159 проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
У пункті 4 Порядку №159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Аналізуючи зазначені положення законодавства, судом встановлено, що основною умовою для відповідної виплати громадянину є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).
При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №336/4675/17, від 21 червня 2018 року у справі № 523/1124/17 та від 3 липня 2018 року у справі № 521/940/17.
Підсумовуючи вищевикладене, у розумінні  Закону №2050-III, пенсія є доходом громадянина, вона не носить разового характеру і порушення строків її виплати означає втрату громадянином частини свого доходу.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимога про проведення компенсації втрати частини доходів спрямована на майбутній захист прав, свобод та інтересів позивача, які на час розгляду судами даної справи не були порушені, відповідно така вимога є заявленою передчасно.
Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.
Верховний Суд у пункті 49 рішення від 10 квітня 2019 року (справа № 686/13725/17) зазначив, що правове значення при виплаті компенсації має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Отже, основними умовами для виплати суми компенсації є 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
На момент розгляду цієї справи не набули об`єктивної форми, тобто не нараховані та не визначені суми коштів (у вигляді пенсійних виплат), які б могли бути об`єктом нарахування компенсації, оскільки поновлення виплати пенсії позивачу матиме місце лише після виконання цього судового рішення.
Обов`язок нарахувати та виплатити позивачу компенсацію на відповідача покладено в силу  Закону  і такий обов`язок виникає після поновлення та проведення виплати раніше призначеної позивачу пенсії.
Апеляційний суд наголошує, що за такого правового регулювання  вимога про нарахування  та виплату компенсації втрати доходів не підлягає до задоволення, але з мотивів, які зазначив апеляційний суд у цій постанові. 
Тобто мотивувальна частина рішення  підлягає  відповідній зміні.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України  за наслідками розгляду  апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у  відповідній частині або змінити судове рішення.
У відповідності до      ст. 317 КАС України     суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює  нове рішення у відповідній частині  з підстав неповного зясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеності обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції , обставинам справи, неправильного застосування  норм матеріального права та порушення норм процессуального права.
Керуючись ст. ст.  243,  250,  311,  315,  317,  321,  322,  325 КАС України, суд,-
                                                                                                                П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Змінити пункт 3 резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду      міста Києва  від 8 квітня 2020 року, виклавши його таким чином:  «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві поновити нарахування та  виплату пенсії з 01.03.2017 року.»
Змінити  мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду      міста Києва  від 8 квітня 2020 року про відмову у  виплаті компенсації за втрату частини доходів.
В іншій частині рішення - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень  ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 23 грудня 2020 року. 

Головуючий суддя	Л.Т.Черпіцька	
 Судді:	 О.Є.Пилипенко	
 	 Я.М.Собків