Справа № 461/1225/20                                Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/1446/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Крайник Н.П.
суддів: Шеремети Н.О., Ванівського О.М.,
       з участю секретаря – Матяш С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника  ОСОБА_1 –  ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 06 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1  до акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання пунктів, положень кредитного договору та дій відповідача недійсними, про визнання кредитного договору недійсним в цілому, про визнання дій нечесною підприємницькою практикою, про визнання фактів порушень прав позивача, про зобов`язання вчинити певні дії та повернення сплачених коштів, - 
                                       в с т а н о в и в:
       11 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до акціонерного товариства «Ідея Банк» із зазначеним позовом. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 08 жовтня 2018 року уклав з акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк») кредитний договір №Z06.00207.004407095. Згідно договору він отримав кредит в розмірі 90000,00 грн. зі сплатою 21,99 % річних, а також платою за обслуговування кредиту. Вважає, що обслуговування кредитної заборгованості не є банківською послугою в розумінні Закону України «Про банки та банківську діяльність», за яку відповідач може отримувати будь-яку плату чи винагороду. Законодавством передбачено, що банк (відповідач) може лише встановлювати разову комісію за відкриття поточного рахунку, що необхідна для отримання коштів чи обслуговування кредиту. За користування кредитом позивач може отримувати на постійній основі лише проценти. Також зазначив, що плата за обслуговування кредиту є значно більшою, ніж проценти за користування кредитом. Отже, пункти договору 1.1., 1.11, 6.1, що встановлюють плату за обслуговування кредиту є недійсними, оскільки такі є несправедливими. Окрім того, при сплаті платежів по кредитному договору, відповідач незаконно стягує комісію за кожен здійснений платіж у розмірі 10 грн. Також несправедливою вважає умову договору, що передбачає приєднання до договору страхування життя. п.3.3.1. кредитного договору відповідачем незаконно встановлено відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором у вигляді пені, що є прямим порушенням ч.2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідач не надав повну та об`єктивну інформацію щодо загальної вартості кредиту та вказав в кредитному договорі занижені значення показників істотних умов договору, чим фактично ввів позивача в оману щодо реальної відсоткової та кінцевої загальної суми кредиту. Отже, з наведених підстав договір підлягає визнанню недійсним в цілому.
       Просив суд, з врахуванням заяви про описку від 06.03.2020 року, визнати недійсними пункти 1.1., 1.11., 6.1. кредитного договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 60 253,20 грн. Визнати недійсним пункт 6.1. кредитного договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року в частині нарахування розміру процентів за користування кредитом на загальну суму 31 461,54 грн., як таких, що суперечать пунктам 1.1., 1.4. кредитного договору. Визнати недійсною встановлену Акціонерним товариством «Ідея Банк» плату (комісію) у розмірі 10,00 грн. за кожний переказ готівкових коштів на транзитний рахунок через касу банку для погашення кредитної заборгованості по кредитному договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року. Визнати недійсним пункт 1.14. кредитного договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року в частині плати за обслуговування банківського поточного рахунку № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг Card Blanche Blue Start ID INS. Визнати недійсним положення пункту п.3.3.1. кредитного договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року щодо встановлення відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором у вигляді пені, за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості), в розмірі: 0,15% - в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0,65% - в період прострочення оплати з 61 календарного дня та по день повного погашення заборгованості за цим договором. Зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості по кредитного договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року шляхом зарахування сплачених коштів по кредитному договору в розмірі 97 432,00 грн. в рахунок погашення тіла кредиту. Визнати кредитний договір №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року недійсним в цілому та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» повернути ОСОБА_1 зайво сплачені кошти по кредитному договору у розмірі 7 432 ,00 грн., шляхом зарахування на поточний рахунок НОМЕР_2 відкритий у АТ «Ідея Банк», МФО 336310. Визнати дії Акціонерного товариства «Ідея Банк» нечесною підприємницькою практикою - такою, що вводить в оману споживача послуг. Визнати факти порушень прав ОСОБА_1 , як споживача послуг, з боку Акціонерного товариства «Ідея Банк». Окрім того, позивач просив стягнути витрати на правничу допомогу.
       Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання пунктів, положень кредитного договору та дій відповідача недійсними, про визнання кредитного договору недійсним в цілому, про визнання дій нечесною підприємницькою практикою, про визнання фактів порушень прав позивача, про зобов`язання вчинити певні дії та повернення сплачених коштів - відмовлено.
       Залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання нікчемними пунктів кредитного договору.
       Судові витрати залишено за позивачем.
       Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 . 
       В апеляційній скарзі посилається на те, що частково не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає його таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався постановою Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 та виходив з того, що позичальник під час укладення договору ознайомлювався з його текстом та змістом в цілому, у тому числі з графіком щомісячних платежів, з паспортом споживчого кредиту від 08 жовтня 2028 року, що підтверджується його підписом. Жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловлював, а тому відсутні правові підстави для визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору. З таким висновком суду першої інстанції не погоджується. Стверджує, що зазначена постанова Верховного суду не стосується підстав та мотивів, заявлених у даному позові. Посилається на постанову Верховного суду від 01 квітня 2020 року у справі 583/3343/19, у якій суд касаційної інстанції дійшов аналогічних висновків, що містяться в аналогічній справі та по аналогічних умовах кредитного договору за участю відповідача АТ «Ідея Банк», якими було встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості та визнав недійними положення пункту кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором. Суд не врахував, що право на звернення з позовом відповідно до ст. 16 ЦК України, існує у позивача незалежно від обізнаності з умовами кредитного договору та не впливає на підставність таких вимог. Обізнаність позивача з умовами кредитного договору не свідчить про те, що позивач обізнаний на предмет відповідності таких умов договору нормам чинного законодавства. Крім того, вичерпний перелік додаткових та супутніх послуг кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), за які банк має право отримувати комісію, що пов`язана з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, визначений виключно ст. 20 ЗУ «Про споживче кредитування», згідно якої отримання плати за послуги, які встановив відповідач, даним переліком не передбачено. Судом не враховано, що банк незаконно встановив за кожен місяць додаткову плату за інформування позичальника про сплачені ним платежі та про суму майбутніх платежів по кредиту. Зазначена інформація повинна надаватися позичальнику безоплатно за законом, а тому встановлення відповідачем відповідної плати за такі дії є незаконним. Вважає положення кредитного договору, які встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості несправедливими умовами договору та такими, що призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків позивача та суперечать принципу добросовісності. Крім того, тарифи та умови/правила надання банківських послуг взагалі не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в самому кредитному договорі. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не спростував доводів позивача про незаконне встановлення відповідачем у кредитному договорі відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за кредитом у вигляді пені, обрахунок якої за договором порушує ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування». 
       Просить рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити нове рішення у відповідній частині позовних вимог. 
1.Визнати недійсними пункти 1.1., 1.11., 6.1. кредитного договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 60 253,20 грн.
2.Визнати недійсною комісію (плату) у розмірі 10,00 грн., що встановлена АТ «Ідея Банк», за кожний переказ готівкових коштів на транзитний рахунок через касу банку для погашення кредитної заборгованості по кредитному договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року.
3.Визнати недійсним, пункт 1.14. кредитного договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року в частині плати за обслуговування банківського поточного рахунку № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг Card Blanche Blue Start ID INS.
4.Визнати недійсним положення пункту п.3.3.1. кредитного договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року щодо встановлення відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором у вигляді пені, за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості), в розмірі: 0,15% - в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0,65% - в період прострочення оплати з 61 календарного дня та по день повного погашення заборгованості за цим договором.
5.Зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості по кредитного договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року шляхом зарахування сплачених коштів.
6.Стягнути з АТ «Ідея Банк» понесені у справі судові витрати.
       У засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову по суті позовних вимог.
       Представник АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити за його відсутності.                
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.
       Відповідно до ч 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
       Відповідно до ч. 1,3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк/фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
       Частина 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка була чинною на момент укладення договору, вимагала від кредитодавця надання споживачу перед укладенням відповідного договору певної інформації. 
       Відповідно до ст. 15 та 23 Закону України «Про захист прав споживачів», ненадання інформації про послугу саме-по-собі не є підставою для визнання недійсним кредитного договору; за певних обставин це може бути підставою для розірвання договору або відшкодування збитків.
       Встановлено, що 08 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №Z06.00207.004407095.
       Згідно п.1.1. кредитного договору, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 90 000 грн. 00 коп. (дев`яносто тисяч гривень 00 копійок), включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. 
       Згідно п. 1.11 кредитного договору, за обслуговування кредиту, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення CMC- повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;
надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника;
опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором ( надалі - «графік щомісячних платежів»). 
       Згідно з пунктом 5.1. кредитного договору позичальник заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даній угоді та кредитній справі клієнта у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням угоди повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної угоди вручено йому банком при підписанні даної угоди; умови даної угоди та договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.
       Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
       Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма) міститься в Паспорті споживчого кредиту, який особисто підписано позичальником 08 жовтня 2018 року.
       Згідно п.4 Паспорту споживчого кредиту також передбачено платежі за додаткові та супутні послуги. Так, у пункті 7.4. Таблиці пункту 6 «Графік щомісячних платежів за кредитним договором», відповідач зазначив плату за обслуговування кредиту, яка складає 60 253 грн. 20 коп.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним як договору в цілому, так і окремих його положень. Так, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доведення факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування при укладенні спірного договору чи несправедливості його умов. При цьому суд враховує, що позичальник під час укладення договору ознайомлювалася з його текстом та змістом в цілому, у тому числі, з графіком щомісячних внесків, з паспортом споживчого кредиту 08 жовтня 2018 року, що підтверджується його підписом. Жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловив. На момент підписання кредитного договору був дієздатною особою, мав можливість ознайомитися з усіма умовами кредитування та у разі необхідності отримати відповідну консультацію у спеціаліста, мав право вибору банківської установи. Підписавши кредитний договір, позивач реалізував своє право на отримання кредиту на визначених у договорі умовах та в подальшому виконував його умови. Судом не знайдено жодної із підстав, передбачених законом для визнання правочину недійсним, зокрема у зв`язку з несправедливими умовами договору кредиту, які б вказували на істотний дисбаланс прав споживача, про незаконність умов. Всі твердження позивача розцінено районним судом як намагання позивача в такий спосіб змінити умови кредитування, як спосіб захисту власних інтересів від наслідків, які можуть настати, але не настали і залежать від дій позивача. 
       Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.
       За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) у договорі про споживчий кредит зазначаються:
1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту;4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.
       У договорі про споживчий кредит можуть бути також зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.
       Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
       У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.
       Згідно з пунктом 1.11 кредитного договору від 01 серпня 2018 року позичальнику було встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе плату за: послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту ( в тому числі, але не виключно за надання довідок щодо стану заборгованості по споживчому кредиту, підтвердженням проведених платежів. Вказана комісія є разовою й сплачується за рахунок коштів споживчого кредиту , її сума включена в основну суму споживчого кредиту (крім випадків її сплати клієнтом самостійно.
       Тобто, оспорюваним пунктом 1.11 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
       Згідно п.4 Паспорту споживчого кредиту також передбачено платежі за додаткові та супутні послуги. Так, у пункті 7.4. Таблиці пункту 6 «Графік щомісячних платежів за кредитним договором», відповідач зазначив плату за обслуговування кредиту.
Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
       Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. 
       Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.
       Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
       Враховуючи, що позивачу було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися йому безоплатно, вказаний пункт кредитного договору, на думку колегії суддів, є несправедливим та підлягає визнанню недійсним.
       Висновки суду першої інстанції про те, що Законом України «Про споживче кредитування» прямо не передбачено заборону на встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості не спростовують висновків колегії суддів, оскільки, у даному випадку, банком у кредитному договорі встановлено плату за ті послуги, які за вказаним законом повинні надаватися безоплатно.
Наведене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, провадження № 61-22778св19.
       З наведених мотивів, рішення суду  в частині відмови у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1  про визнання недійсними пункти 1.1., 1.11., 6.1. кредитного договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 60 253,20 грн;визнання недійсною комісії (плати) у розмірі 10,00 грн., що встановлена АТ «Ідея Банк», за кожний переказ готівкових коштів на транзитний рахунок через касу банку для погашення кредитної заборгованості по кредитному договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року; визнання недійсним, пункту 1.14. кредитного договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року в частині плати за обслуговування банківського поточного рахунку № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг Card Blanche Blue Start ID INS слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог. 
       Зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року, зарахувавши в рахунок погашення тіла кредиту та процентів незаконно отриману плату за обслуговування кредиту та комісію.
       В решті рішення суду слід залишити без змін.
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
  п о с т а н о в и в:  
       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволити частково.
       Рішення Галицького районного суду міста Львова від 06 квітня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк» про визнання недійсними пунктів 1.1., 1.11., 6.1. кредитного договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 60 253,20 грн, визнання недійсною комісії (плати) у розмірі 10,00 грн, що встановлена АТ «Ідея Банк» за кожний переказ готівкових коштів на транзитний рахунок через касу банку для погашення кредитної заборгованості по кредитному договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року, визнання недійсним пункту 1.14. кредитного договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року в частині плати за обслуговування банківського поточного рахунку № НОМЕР_1  у гривні в рамках пакету послуг Card Blanche Blue Start ID INS -скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову про задоволення цих позовних вимог. 
       Ухвалити в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк» про визнання недійсними пунктів 1.1., 1.11., 6.1. кредитного договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 60 253,20 грн, визнання недійсною комісії (плати) у розмірі 10,00 грн., що встановлена АТ «Ідея Банк» за кожний переказ готівкових коштів на транзитний рахунок через касу банку для погашення кредитної заборгованості по кредитному договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року, визнання недійсним пункту 1.14. кредитного договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року в частині плати за обслуговування банківського поточного рахунку № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг Card Blanche Blue Start ID INS - задоволити.
       Визнати недійсними пункти 1.1., 1.11., 6.1. кредитного договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 60 253,20 грн, комісії (плати) у розмірі 10,00 грн за кожний переказ готівкових коштів на транзитний рахунок через касу банку для погашення кредитної заборгованості по кредитному договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року. Визнати недійсним пункт 1.14. кредитного договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року в частині плати за обслуговування банківського поточного рахунку № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг Card Blanche Blue Start ID INS.
       Зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору №Z06.00207.004407095 від 08 жовтня 2018 року, зарахувавши в рахунок погашення тіла кредиту та процентів незаконно отриману плату за обслуговування кредиту та комісію.
       В решті рішення суду залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
       Повний текст постанови складено 28 жовтня 2020 року.

Головуючий:                 Крайник Н.П. 

Судді:                        Шеремета Н.О.

                                                                                 Ванівський О.М.