ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9552/20 Справа № 214/6355/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 214/6355/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах, як законний представник, малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" на повторне заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року, яке ухвалено  суддею Ткаченком А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 14 вересня 2020 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року  ОСОБА_4 , яка діє від імені та в інтересах, як законний представник малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» (надалі – ПрАТ «СК «ІНГОСТРАХ») про стягнення страхової виплати в зв`язку зі смертю застрахованої особи.
Позовна заява обгрунтована тим, що 28.01.2015 року, в результаті дорожньо-транспортної пригоди загинули ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , після смерті яких залишилися сиротами їх малолітні діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради №127 від 18.03.2015 року позивачку ОСОБА_4 призначено опікуном над вказаними дітьми. 
Позивачка зазначає, що 22.08.2014 року між ПАТ «СК «ІНГОССТРАХ» та ОСОБА_5 було укладено Договір добровільного страхування від нещасних випадків №VIY0NS-147M0ZA. Відповідно до п.5 вказаного договору, застрахованою особою є ОСОБА_5 , страхова сума встановлена в розмірі 25000,00 грн. 
Пунктом 6.1 цього Договору встановлено, що: «Страховими випадками згідно цього договору і Правил страхування є наступні події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору страхування, та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку. Пунктом 6.1.1.: смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, розмір виплати – 100 %.
Пунктом 7 Договору встановлено строк дії договору – з 23.08.2014 року по 22.08.2015 року. 28.01.2015 року, тобто в період дії договору страхування, настала смерть застрахованої особи - ОСОБА_5 , який помер у зв`язку з отриманням сполученої травми тіла в результаті ДТП, яка сталася внаслідок винних злочинних дій ОСОБА_7 , якого визнано винним та засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.286, ч.1 ст.135 КК України. Таким чином, на думку позивачки, смерть застрахованої особи - ОСОБА_5 є страховим випадком, відповідно до положень Договору страхування від 22.08.2014 року. 
У зв`язку з настанням страхового випадку, позивачка ОСОБА_1 02.02.2015 року звернулася до відповідача із заявою про страхову виплату за наслідками нещасного випадку, яка, виходячи з її змісту, одночасно становить повідомлення страховика про настання страхового випадку. Разом із вказаною заявою ОСОБА_1 надано страховику лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , довідку про причину його смерті, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , довідку з ДАІ про ДТП, а також договір добровільного страхування №VIY0NS-147M0ZA від 22.08.2014 року. Разом з цим, в порушення п.1.1.4 Умов страхування та ст.991 ЦК України, страховиком не надано позивачу за наслідками розгляду її заяви від 02.02.2015 року ані страховий акт, ані мотивоване рішення про відмову в здійсненні страхової виплати. При цьому, протягом 2015-2016 років позивачка неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про здійснення страхової виплати, а також, додатково надавала затребувані страховиком документи (по мірі їх оформлення та отримання). Однак, не заважаючи на добросовісне виконання ОСОБА_1 всіх умов договору страхування та додаткових вимог страховика, останнім не було здійснено страхову виплату та не надано жодного офіційного документу за результатами розгляду наданих документів. 
У зв`язку з такими діями страховика, позивачці довелось 03.05.2017 року повторно звернутися до ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» із заявою про здійснення страхової виплати, але листом від 04.05.2017 року їй було відмовлено в здійсненні страхової виплати, оскільки нею було порушено термін повідомлення страховика про настання страхового випадку. 
Окрім того, відповідачем надано ОСОБА_1 роздруковану інформацію з електронної бази страховика «История заявок по страховым событиям», з якої видно, що за її заявою від 02.02.2015 року прийнято рішення про відмову у здійсненні страхової виплати, оскільки страхувальником не надані відповідні документи. Позивачка вказує, що саме 04.05.2017 року вона вперше дізналася про відмову їй, як опікуну дітей, у здійсненні страхової виплати за договором страхування за заявами від 02.02.2015 року та 03.05.2017 року. 
Також, ОСОБА_1 зазначає, що категорично не згодна з рішеннями ПАТ «СК «ІНГОССТРАХ», оскільки рішення, прийняте за заявою від 02.02.2015 року, суперечить положенням п.3.2 договору страхування, відповідно до якого застрахована особа (спадкоємці) повинні надати заяву та документи, передбачені п.3.3 цього договору, не пізніше одного року з дня настання події. Стосовно рішення страховика від 03.05.2017 року, позивач зазначає, що воно прийнято з порушенням п.3.1 договору страхування, яким передбачено, що спадкоємець застрахованої особи повинен повідомити страховика про настання страхового випадку не пізніше 6 місяців з дня настання події, а оскільки вона звернулась до ПАТ «СК «ІНГОССТРАХ» на п`ятий день після ДТП, такі висновки відповідача не відповідають дійсності. 
Крім того, на думку позивачки, зобов`язання страховика є грошовими, а отже підпадають під дію ст.625 ЦК України, тому ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» повинен сплатити на її користь інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення грошового зобов`язання. 
Окрім того, ОСОБА_1 вважає, що відповідач повинен сплатити на її користь, відповідно до положень ст.992 ЦК України та п.1.1.3 Умов страхування, пеню у розмірі 0,01% від належної до сплати суми за кожен день прострочення. 
У зв`язку з викладеним, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд стягнути з ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» на свою користь суму страхової виплати за договором добровільного страхування від нещасних випадків №VIY0NS-147M0ZA від 22.08.2014 року в розмірі 25000,0 грн., в зв`язку зі смертю ОСОБА_5 , а також, пеню в розмірі 2642,50 грн., інфляційні втрати в розмірі 5771,14 грн., 3% річних в розмірі 2171,92 грн., а всього 35585,56 грн. (т. 2 а.с. 44-46) та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заборгованість зі сплати страхового відшкодування у розмірі 25000 грн. 00 коп., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 2642 грн. 50 коп., інфляційні збитки у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування у розмірі 5764 грн. 72 коп., 3% річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування у розмірі 2171 грн. 92 коп.
Стягнуто з ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11500 грн. 00 коп.
Стягнуто з ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» судовий збір в дохід держави у розмірі 762 грн. 20 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України, судовий збір у розмірі 24,20 грн. компенсовано за рахунок держави
В задоволенні іншої частини вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на «найгрубіше та найганебніше для суду» порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції стягнув з відповідача страхове відшкодування, яке вже виплачено; суд першої інстанції стягнув з відповідача пеню та 3% річних, при тому, що страхове відшкодування було виплачено в строки, що встановлені договором страхування; суд першої інстанції проігнорував вимоги Закону щодо спадкування страхового відшкодування та отримання такого відшкодування на підставі відповідного свідоцтва із зазначенням відповідних сум; суд першої інстанції звинуватив відповідача у тому, що він перерахував кошти на рахунок померлого Страхувальника, при тому, що страхова компанія взагалі не має, ані такої можливості, ані повноважень, а перерахування коштів з транзитного рахунку на рахунки клієнта здійснює банк, а не страхова компанія; суд першої інстанції вперто виносить заочні рішення у цій справі, хоча у справі міститься відзив відповідача, що виключає будь-яку можливість винесення заочного рішення, що свідчить про повну юридичну та професійну неспроможність судді, що розглядав справу, та повну невідповідність займаній посаді.
Крім того, відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що оскаржуване рішення скопійовано із першого заочного рішення цього ж суду у цій справі.
Відповідач зазначає, що страхове відшкодування було виплачено після надходження до страховика свідоцтв про право на спадщину, тобто після надання позивачкою всіх документів, визначених у п. 3.3. Договору, а перерахування коштів на рахунок застрахованої особи ОСОБА_8 , у розмірі 24 940,00 грн., здійснено з метою видачі його законним спадкоємцям у порядку ст. 1229 ЦК України, а тому позивачка може отримати ці кошти у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», однак остання не бажає це робити. Грошові кошти зараховано на транзитн6ий рахунок у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідач позбавлений можливості відстежити подальший рух коштів, який здійснюється виключно банком. Розмір страхового відшкодування, на переконання відповідача, визначено у відповідності з умовами договору страхування, загальний платіж за яким становить 120,00 грн., які вносяться застрахованою особою щомісячними платежами у розмірі 10,00 грн. та, оскільки недоплата застрахованої особи склала 60,00 грн., страховик утримав цю суму із суми страхового відшкодування. 
Також зазначає, що суд постановив у справі заочне рішення з порушенням вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 22.08.2014 року між ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» та ОСОБА_5 було укладено Договір добровільного страхування від нещасних випадків №VIY0NS-147M0ZA, відповідно до умов якого страховик (ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ») зобов`язується, у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачеві, а страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови Договору та Правил страхування. 
Згідно з п.5 вказаного Договору, застрахованою особою є ОСОБА_5 , а страхова сума встановлена в розмірі 25000,00 грн. 
Положеннями п.6.2 цього Договору встановлено, що нещасним випадком за цим договором слід вважати раптову, випадкову, короткочасну, незалежну від волі застрахованої особи (страхувальника, вигодонабувача, спадкоємця) подію, що фактично відбулась і внаслідок якої настав розлад здоров`я застрахованої особи або її смерть (т. 1 а.с.14).
Згідно листа Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП НПУ ГУ НП у Вінницькій області №8179/227/01-2017 від 04.12.2017 року та листа Ямпільського РВ УМВС України у Вінницькій області №812 від 02.02.2015 року, 28.01.2015 року о 20.30 годин в АДРЕСА_1 відбулась ДТП за участю водія ОСОБА_7 , в результаті якої загинули ОСОБА_5 та ОСОБА_9 (т. 1 а.с.17, 81).
Смерть ОСОБА_5 підтверджується, також, довідкою про причину смерті від 29.01.2015 року, копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 31.01.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №16 та лікарським свідоцтвом про смерть №6 від 29.01.2015 року, виданого Ямпільським районним відділенням бюро судово-медичної експертизи Вінницької обласної ради (т. 1 а.с.15, 16, 79).
Вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 15.10.2015 року винуватця ДТП ОСОБА_7 було засуджено за ч.1 ст.135, ч.3 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки (т. 1 а.с.22-31).
Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 12.02.2016 року скасовано вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 15.10.2015 року ухвалено свій вирок, яким ОСОБА_7 було засуджено за ч.1 ст.135, ч.3 ст.286 КК України до остаточного покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки (т.1 а.с.32-39).
Постраждалий від ДТП ОСОБА_5 мав двох малолітніх дітей – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями Свідоцтв про народження, серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , відповідно, виданими відділом реєстрації актів цивільного стану Ямпільського районного управління юстиції у Вінницькій області (т. 1 а.с.43, 44).
Рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради №127 від 18.03.2015 року, ОСОБА_1 призначено опікуном над малолітніми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с.42).
Відповідно до копій Свідоцтв про право на спадщину за законом від 20.03.2018 року, виданих державним нотаріусом Ямпільської державної нотаріальної контори Вінницької області Бешинською Г.А., спадкоємцями майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його малолітні діти: син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 40, 41).
Згідно копії заяви, долученої позивачем ОСОБА_1 до матеріалів справи, остання 02.02.2015 року звернулась до ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» з проханням виплатити їй страхове відшкодування у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 (т. 1 а.с.18).
За результатами складеного ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» страхового акта №Z1512PB7000024 від 12.02.2015 року, страховик відмовив ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з тим, що нею не надані відповідні документи, зазначені в п.3.3 Умов страхування (т. 1 а.с.82-83).
03.05.2017 року ОСОБА_1 повторно звернулась до ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» з проханням виплатити їй страхове відшкодування у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 , але 04.05.2017 року ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» повторно було складено страховий акт №Z1743PB700001Т, відповідно до якого їй було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що нею не надані відповідні документи, зазначені в п.3.3 Умов страхування (т. 1 а.с.94-95).
04.05.2017 року ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» направило на ім`я померлого ОСОБА_5 лист, відповідно до якого йому відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з порушенням ним терміну повідомлення страховика про настання події (т. 1 а.с.19).
17.04.2018 року, після звернення ОСОБА_1 до суду з позовною заявою, ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» складено третій страховий акт №INGS1737578, на підставі якого прийнято рішення про виплату суми страхового відшкодування у розмірі 24940,00 грн. на рахунок ОСОБА_5 № НОМЕР_4 , що підтверджується відомістю розподілу масових виплат та платіжним дорученням №1 від 17.04.2018 року на суму 76307,02 грн. (т. 1 а.с.113-114, 115-116, 117).
Звертаючись до суду з позовом, позивачка ОСОБА_1 посилалась на те, що не зважаючи на виконання нею всіх необхідних дій, передбачених, як діючим законодавством, так і укладеним договором страхування, відповідачем ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» безпідставно було відмовлено їй у виплаті страхового відшкодування. 
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи з ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» на її користь страхове відшкодування за Договором добровільного страхування від нещасних випадків №VIY0NS-147M0ZA від 28 квітня 2014 року у розмірі 25 00,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що Закон пов`язує обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування саме із настанням страхового випадку, а не з наданням певних документів, а тому, з урахування того, що нещасний випадок, який призвів до смерті застрахованої особи – ОСОБА_8 , є страховим, відмова у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з наданням не повного пакету документів є неправомірною. При цьому, суд дійшов висновку, що перерахування 17 квітня 2018 року, тобто після звернення ОСОБА_1  до суду з даним позовом, страховиком ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» суми страхового відшкодування у розмірі 24940,00 грн. на рахунок ОСОБА_5 № НОМЕР_4 , не є належним виконанням умов Договору добровільного страхування від нещасних випадків №VIY0NS-147M0ZA від 28 квітня 2014 року, за яким страхове відшкодування, у випадку смерті застрахованої особи, виплачується спадкоємцям Застрахованої особи на один з його рахунків відкритих в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або на будь-який інший рахунок, зазначений у Заяві на виплату страхового відшкодування, у розмірі 100% страхової суми, що становить 25 000,00 грн.
Стягуючи з ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 2642 грн. 50 коп., інфляційні збитки у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування у розмірі 5764 грн. 72 коп., 3% річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування у розмірі 2171 грн. 92 коп., суд першої інстанції виходив з того, що граничним строком здійснення страхової виплати за заявою застрахованої особи (її спадкоємців) є 25 днів з моменту одержання заяви про страхову виплату та, оскільки позивачка ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» із заявою про страхову виплату 03.05.2017 року, граничний строк страхової виплати за нею становить 08.06.2017 року, тому з 09.06.2017 року страховик є таким, що прострочив виконання умов Договору та має нести відповідальність у вигляді пені у розмірі 0,01% від належної до сплати суми за кожен день прострочення, у порядку п. 1.1.3. Умов страхування, а також відшкодувати інфляційні збитки та 3% річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування, у порядку статті 625 ЦК України. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок – подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно пункту першого статті 984 ЦК України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.
Відповідно до п.п.1-3 ч.1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Згідно статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування – це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.
Згідно статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 989 ЦК України на страхувальника покладено обов`язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.
Зі змісту п.5 ч.1 ст.989, ст.991 ЦК України та ст.26 Закону України «Про страхування» вбачається, що для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування правове значення має факт повідомлення страховика про настання страхового випадку в строк, який дає страховику можливість дослідити обставини випадку і дійти висновку про визнання його страховим випадком чи про відмову в цьому. Сам лише факт порушення страхувальником визначеного договором порядку надання документів для виплати страхового відшкодування за наявності повідомлення страховика про настання такого випадку не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати. 
Таким чином, за змістом зазначених норм слід дійти висновку, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком.
Аналіз зазначених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. 
При цьому, закон пов`язує обов`язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних документів.
Згідно з пунктом 3.2. Умов страхування для отримання страхової виплати у випадку смерті застрахованої особи, спадкоємець у строк не пізніше одного року з дня настання події повинен звернутися до страховика із заявою про страхову виплату та надати документи, які підтверджують факт настання страхового випадку.
Пунктом 1.2.6 Умов страхування передбачено, що для вирішення питання про здійснення страхової виплати страхувальник зобов`язаний надати страховику документи визначені у пункті 3.3 Умов страхування.
Пунктом 3.3 Умов страхування визначено перелік документів, які надаються страховику залежно від страхового випадку, зокрема, у разі смерті застрахованої особи, надається договір страхування, копія свідоцтва про смерть, копія лікарського свідоцтва про смерть, посмертний епікріз, копії ІПН та документа, що посвідчує особу, – одержувача страхової виплати, копія свідоцтва про право на спадщину.
Згідно з пунктом 4.1.5 Умов страхування підставою відмови страховика у здійсненні страхової виплати є ненадання страхувальником (застрахованою особою) документів згідно пункту 3.3 Умов страхування або надання документів (медичних довідок), що не відповідають вимогам пунктів 3.3.1, 3.3.2 Умов страхування.
Як встановлено судом, 03 травня 2017 року позивачкою ОСОБА_1 було надано до ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» пакет документів, передбачений пунктом 3.3 Умов страхування, які надали  страховику можливість встановити  обставини події у повному обсязі,   що свідчить про те, що  страхова компанія неправомірно відмовила їй у виплаті страхового відшкодування на підставі пунктів 1.2.6, 3.2, 3.3 Умов страхування, у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують факт та обставини настання страхового випадку.
При цьому, ненадання спадкоємцем копії свідоцтва про прийняття спадщини не могло вплинути на встановлення цих обставин, оскільки сам лише факт порушення страхувальником визначеного договором порядку надання документів для виплати страхового відшкодування за наявності повідомлення страховика про настання такого випадку, не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 04 липня 2018 року у справі 215/3158/16-ц.
На підставі наведеного, колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що страхове відшкодування було виплачено після надходження до страховика Свідоцтв про право на спадщину, тобто після надання позивачкою всіх документів, визначених у п. 3.2. Договору.
Отже, судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано в суді апеляційної інстанції, що страховик ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» неправомірно відмовив ОСОБА_1 , яка діє як законний представник малолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у виплаті страхового відшкодування у розмірі 25 000,00 грн., на підставі поданої нею заяви про страхову виплату від 03.05.2017 року, а тому ця сума підлягає стягненню на її користь в судовому порядку.
Доводи апеляційної скарги про те, що розмір страхової виплати має становити 24 940,00 грн. й ці кошти вже перераховано страховиком на рахунок застрахованої особи ОСОБА_8 , з метою видачі його законним спадкоємцям у порядку ст. 1229 ЦК України, а тому позивачка може отримати ці кошти у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», однак остання не бажає це робити, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, положенням п.4.2 Договору добровільного страхування від нещасних випадків №VIY0NS-147M0ZA від 22.08.2014 року, укладеного між ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» та ОСОБА_5 , встановлено, що страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачеві. 
Пунктом 1.4 Правил добровільного страхування від нещасних випадків ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» визначено, що вигодонабувач – фізична або юридична особа, призначена страхувальником за згодою застрахованої особи при укладенні договору страхування для отримання страхової виплати у випадку смерті застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, якщо вигодонабувач не був призначений або помер, та страхова виплата у разі смерті застрахованої особи внаслідок нещасного випадку виплачується спадкоємцю (-ям) застрахованої особи за законом або заповітом.
Пунктом 13.1.1 цих Правил передбачено, що у разі смерті (загибелі) застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, вигодонабувачу або, якщо вигодонабувач не був призначений у договорі страхування або помер, спадкоємцю застрахованої особи здійснюється страхова виплата у розмірі 100% страхової суми.
Відповідно до п.3.6 Умов страхування до вказаного договору страхування (далі - Умови), у разі прийняття рішення про здійснення страхової виплати, вона виплачується страховиком застрахованій особі (спадкоємцям застрахованої особи) протягом 5 банківських днів з моменту оформлення страхового акта. Страхове відшкодування виплачується застрахованій особі (спадкоємцям застрахованої особи) на один з його рахунків, відкритих в ПАТ КБ «ПриватБанк», а у випадку відсутності таких в ПАТ КБ «ПриватБанк», на будь-який інший, зазначений у заяві на виплату страхового відшкодування. Якщо застрахована особа (спадкоємець) є малолітньою, страхове відшкодування виплачується її законним представникам (опікунам).
Отже, у випадку смерті застрахованої особи, якщо вигодонабувач не був призначений або помер, страхова виплата виплачується спадкоємцю (-ям) застрахованої особи за законом або заповітом, а у випадку якщо спадкоємець є малолітньою особою – її законному представнику (опікуну), у розмірі 100% страхової суми.
Як слідує з умов Договору добровільного страхування від нещасних випадків №VIY0NS-147M0ZA від 22.08.2014 року страхова сума встановлена в розмірі 25000,00 грн., тобто у випадку смерті застрахованої особи страхове відшкодування має становити 25 000,00 грн. та цей Договір не містить умов щодо права страховика зменшити цей розмір на суму недоплачених страхових внесків.
Страхувальник ОСОБА_8 не зазначив вигодонабувача у випадку його смерті, у зв`язку з чим страхова виплата має бути виплачена позивачці ОСОБА_1 , як опікуну малолітніх спадкоємців останнього, на її рахунок в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а у випадку відсутності такого в АТ КБ «ПриватБанк», на будь-який інший, зазначений у заяві на виплату страхового відшкодування.
Отже, ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» був зобов`язаний, на підставі заяви ОСОБА_1 про страхову виплату від 03.05.2017 року, виплатити страхове відшкодування у розмірі 25 000,00 грн. у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 на рахунок ОСОБА_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або на будь-який інший, зазначений у заяві на виплату страхового відшкодування, однак не виконав цей обов`язок, безпідставно відмовивши у виплаті страхового відшкодування.
Перерахування ж ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» 17.04.2018 року, тобто після звернення ОСОБА_1 до суду з позовною заявою, страхового відшкодування у розмірі 24940,00 грн. на рахунок ОСОБА_5 № НОМЕР_4 , що підтверджується відомістю розподілу масових виплат та платіжним дорученням №1 від 17.04.2018 року на суму 76307,02 грн. (т. 1 а.с.113-114, 115-116, 117), не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки здійснення такої виплати суперечить вищенаведеному, не узгоджується з умовами Договору добровільного страхування від нещасних випадків №VIY0NS-147M0ZA від 22.08.2014 року та не є належним виконання страховиком його обов`язку з виплати страхового відшкодування на підставі заяви добровільного страхування від нещасних випадків №VIY0NS-147M0ZA від 22.08.2014 року.
Доводи ж апеляційної скарги про те, що грошові кошти зараховано на транзитний рахунок у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідач позбавлений можливості відстежити подальший рух цих коштів, який здійснюється виключно банком, колегією суддів не приймаються, оскільки, як вже зазначено вище, перерахування страхового відшкодування у розмірі 24940,00 грн. на рахунок померлого ОСОБА_5 № НОМЕР_4 не є належним виконанням страховиком свого зобов`язання перед ОСОБА_1 з виплати страхового відшкодування на підставі поданої нею заяви від 03.05.2017 року, а тому подальший рух цих коштів немає правового значення для вирішення даного спору.
Оскільки, ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» не виконано свого обов`язку шодо сплати стразхового відшкодування на рахунок законного представника (опікуна) спадкоємців застрахованої соби – позивачки у справі ОСОБА_1 на підставі поданої нею заяви від 03.05.2017 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» допущено прострочення виплати страхового відшкодування, за період з 09.06.2017 року (граничний строк здійснення страхової виплати за заявою від 03.05.2017 року) по 01.05.2020 року (день звернення до суду з заявою про збільшення позовних вимог), тобто на 1057 календарних днів, а тому на нього має бути покладений обов`язок зі сплати позивачці пені за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 2642 грн. 50 коп., інфляційних збитків у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування у розмірі 5764 грн. 72 коп. та 3% річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування у розмірі 2171 грн. 92 коп., й доводи апеляційної скарги правильність таких висновків суду не спростовують.
Так, відповідно до п.п.3.5, 3.6 договору страхування, страховик протягом 20 робочих днів з моменту одержання заяви про страхову виплату і документів, передбачених п.3.3 Умов страхування, приймає рішення про здійснення або про відмову в здійснення страхової виплати, яке оформляється страховим актом. У раз прийняття рішення про здійснення страхової виплати, вона сплачується страховиком застрахованій особі (її спадкоємцям) протягом 5 банківських днів з моменту оформлення страхового акта.
Отже, граничний строк здійснення страхової виплати за заявою застрахованої особи (її спадкоємців) – 25 днів з моменту одержання заяви про страхову виплату.
Оскільки, позивачка звернулась до ПАТ «СК «ІНГОССТРАХ» із заявою про страхову виплату 03.05.2017 року, граничний строк страхової виплати за нею становить 08.06.2017 року, тому 09.06.2017 року є першим днем прострочення за вказаним договором страхування, яке, як встановлено судом, не було виплачено позивачці на день ухвалення оскаржуваного судового рішення.
Пунктом 13.7 Правил добровільного страхування від нещасних випадків ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» встановлено, що за кожну добу затримки страхової виплати застрахованій особі або вигодонабувачу (спадкоємцю застрахованої особи) виплачується неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається в договорі страхування. 
Пунктом 1.1.3 умов страхування передбачено, що страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі 0,01% від належної до сплати суми за кожен день прострочення.
Тобто, пеня за несвоєчасне здійснення страхової виплати становить 2 642,50 грн., виходячи з наступного розрахунку: 0,01%*1057 календарний день*25000,00 грн., який відповідачем не спростовано.
Крім того, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
При цьому, як вірно визначено судом першої інстанції, оскільки зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, зокрема, сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення.
Розрахунок інфляційних збитків у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування у розмірі 5764 грн. 72 коп. та 3% річних за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування у розмірі 2171 грн. 92 коп. проведено судом першої інстанції у відповідності до вимог статті 625 ЦК України, є вірним та апеляційна скарга не містить доводів щодо його спростування.
При цьому, доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Доводи ж апеляційної скарги про те, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду фактично дублює текст попереднього заочного рішення у цій справі, колегією суддів не приймаються, з огляду на те, що Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Доводи ж апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції постановив у справі заочне рішення з порушенням вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, колегією суддів приймаються, як обгрунтовані та підставні, однак таке порушення норм ЦПК Україн не призвело до неправильного вирішення спору, а тому не може бути підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення суду (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального, без порушення норм процесуального законодавства, яке призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "ІНГОССТРАХ"  - залишити без задоволення.
Повторне заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 грудня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: