Справа № 431/1261/20 
Провадження № 33/810/210/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» жовтня 2020 року                                         м.Сєвєродонецьк 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності –  ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Старобільського районного суду Луганської області від 14.09.2020 року по справі про правопорушення, передбаченого ч.6 ст.470 Митного кодексу України (далі- МК), -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Старобільського районного суду Луганської області від 14.09.2020 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 000 грн. Також стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн.
25 вересня 2020 року ОСОБА_1 на вказану постанову місцевого суду була подана первинна апеляційна скарга (а.с.64-76). Однак постановою Луганського апеляційного суду від 06.10.2020 року апеляційну скаргу було повернуто особі, що її подала, через те, що скаргу ОСОБА_1 було подано поза межами строку на апеляційне оскарження та відсутність клопотання про його поновлення.

13 жовтня 2020 року ОСОБА_1 на постанову судді Старобільського районного суду Луганської області від 14.09.2020 року повторно подано апеляційну скаргу, разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
В обґрунтування причин, за яких апелянтом було несвоєчасно подано апеляційну скаргу, вказано перебування у відрядженні.

Перевіривши матеріали справи та наведені в клопотанні заявника ОСОБА_1 доводи щодо поважності причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження рішення судді місцевого суду, приходжу до наступних висновків.
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287  цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Правило дотримання десятиденного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.
Це правило надає особі, яка має право на апеляційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати апеляційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Частиною 1  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини  кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Безсторонність суду передбачає як його суб`єктивну свободу від упередженості чи зацікавленості в результаті розгляду справи, так об`єктивну, яка виключає будь-який обґрунтований сумнів стосовно безсторонності суду.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п.33 рішення у справі "Гурепка проти України").
Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження неодноразово висловив у своїх рішеннях Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).
При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.
Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючі всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 був обізнаний про перебіг судового розгляду його справи, оскільки неодноразово подавав до суду заяви про відкладення судового розгляду через різні обставини у продовж всього періоду часу перебування справи на розгляді Старобільського районного суду Луганської області з березня по вересень 2020 року, однак жодного разу не з`явився у судове засідання, які призначалися на 27 квітня 2020 року, на 22 червня 2020 року, на 17 липня 2020 року, на 04 серпня 2020 року та на 14 вересня 2020 року (а.с.36, 38, 42-43, 45-47, 49-51, 53-55, 57-58, 92). 
Тому місцевий суд 14 вересня 2020 року розглянув справу щодо ОСОБА_1 без його участі та наступного дня направив копію прийнятого рішення на адресу ОСОБА_1 (а.с.62), яку він отримав 16 вересня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням «Укрпошта» про її особисте вручення адресату ОСОБА_1 , тобто у межах строку на апеляційне оскарження, який спливав 23 вересня 2020 року, який за календарем не був вихідним або неробочим днем.
Натомість первинна апеляційна скарга ОСОБА_1 була подана лише 25 вересня 2020 року.
Отже, наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 безумовно був обізнаний про перебіг судового розгляду його справи та змісту ухваленого щодо нього судом рішення, а отже мав можливість упродовж розумного терміну з фактичної дати ознайомлення 16.09.2020 року з постановою суду подати апеляційну скаргу, але не скористалися своїм правом на своєчасне апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у визначені ст.294 КУпАП строки.
Аргументи ОСОБА_1 про те, що причиною несвоєчасного подання ним апеляційної скарги було його відрядження, не заслуговують на увагу, оскільки згідно наданих апелянтом копії наказу «Про відрядження» від 25.09.2020 року (а.с.96) та посвідчення про відрядження (а.с.98), у відрядженні він перебував з 28 вересня 2020 року по 02 жовтня 2020 року, тобто вже після спливу строку на апеляційне оскарження. 
Враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, апеляційний суд визнає, що процесуальна бездіяльність ОСОБА_1 , який не виявив належної зацікавленості у розгляді його справи, не звернувся до суду першої інстанції за інформацією щодо стану розгляду своєї справи, а після отримання копії постанови місцевого суду своєчасно не вжив заходів щодо негайного подання апеляційної скарги, свідчить про відсутність поважної причини пропуску ним строку на апеляційне оскарження судової постанови.
За таких обставин не можна погодитися з наведеними у клопотанні ОСОБА_1 доводами щодо поважності причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження постанови судді Старобільського районного суду Луганської області від 14.09.2020 року та апеляційний суд вважає їх неспроможними, оскільки ОСОБА_1 , маючи реальну можливість скористатися своїм правом на апеляційне оскарження судового рішення у визначений законом десятиденний строк після того, як йому стало відомо про його існування та ознайомлення з цим рішенням, не скористався наданим йому законом процесуальним правом з причин, які не можна вважати поважними. 

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді постанови судді Старобільського районного суду Луганської області від 14.09.2020 року по справі про правопорушення, передбаченого ч.6 ст.470 МК відносно нього, є безпідставним та задоволенню не підлягає, а тому подана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, разом з доданими до неї документами.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити  ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Старобільського районного суду Луганської області від 14.09.2020 року по справі про правопорушення, передбаченого ч.6 ст.470 МК відносно нього.
       
       Апеляційну скаргу повернути особі, що її подала, разом з доданими до неї документами

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ЛУГАНСЬКОГО 
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ                                   В.В. РУДЕНКО