Справа № 349/1037/20 
Провадження № 33/4808/480/20 
Категорія ст. 130-1 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2020 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.,-
                                                             в с т а н о в и в :
Судом першої інстанції встановлено, що 20 липня 2020 року о 20 год. 40 хв. в с.Яглуш Рогатинського району ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 21093 номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійкою ходою, запахом алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.
На вказану постанову суду ОСОБА_1 30.09.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі.
Крім того, у вказаній апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду. Зазначає, що повідомлення суду на 20.08.2020 року він не отримував і відповідна повістка суду йому не направлялась. 20.08.2020 року до нього було застосовано примусовий привід органами поліції у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.173 ч.2 КУпАП, розгляд справи якої відбувся та було ухвалено судове рішення у справі. Разом з тим, в судовому засіданні у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП він не приймав участі.
Про постанову суду у справі він довідався 17.09.2020 року, коли його інспектор патрульної поліції зупинив та повідомив, що вилучає в нього посвідчення водія на підставі рішення суду за ч.1 ст.130 КУпАП, що останнім і було зроблено..
18.09.2020 року він з`явився в Рогатинський районний суд та отримав оскаржувану постанову суду і вважає, що саме з цієї дати починається відлік строку на оскарження постанови суду.
Просить поновити строк на оскарження постанови суду, постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

Перевіривши апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на її оскарження, вважаю, що в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду слід відмовити та апеляційну скаргу повернути апелянту з наступних підстав.
Діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення чітко встановлено процедуру та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Так, статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційну скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення такої постанови.
Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.
Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.
Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови.  Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
Право на апеляційний розгляд беззаперечно є важливим елементом, визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на доступ до суду.
Право особи на апеляційний розгляд справи відповідним чином унормовано у національному процесуальному законодавстві, у тому числі стосовно строків та кола осіб, які мають право подати апеляційну скаргу і вказані питання нерозривно пов`язані з правом на отримання вмотивованого рішення суду першої інстанції та із позитивним обов`язком суду надати можливість брати участь у судових засіданнях.
Рішеннями Європейського суду визначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України» ).
Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (справа «Пономарьов проти України»).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту постанови суду вбачається, що ОСОБА_1 був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції, та відмовився надати пояснення з приводу вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП, стверджував, що працівники поліції були викликані його дружиною через наявність сімейного скандалу і не мали право проводити огляд на стан алкогольного сп`яніння під час того як він керував транспортним засобом. 
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що судом дійсно неодноразово приймались заходи щодо забезпечення участі ОСОБА_1 у розгляді справи і він повідомлявся про розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, про що свідчить повідомлення суду про розгляд справи на 20.08.2020 року (а.с.21) та повернуте на адресу суду рекомендоване повідомлення суду про вручення поштового відправлення адресоване ОСОБА_1 з відміткою Укрпошти про те, що  адресат відмовився від отримання  повідомлення (а.с.22-24).
07.09.2020 року копію постанови суду від 20.08.2020 року у даній справі з відміткою про набрання законної сили направлено для примусового виконання.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що 20.08.2020 року до нього було застосовано примусовий привід органами поліції у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.173 ч.2 КУпАП, але він не приймав участь у судовому засіданні у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки такі доводи носять голослівний характер і не підтверджені належними даними. 
Таким чином, апеляційна скарга на постанову судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20.08.2020 року подана апелянтом зі значним пропуском строку, встановленого законом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 294 КУпАП десятиденний строк на оскарження постанови суду першої інстанції необхідно рахувати з дня винесення постанови, а не з дня отримання копії постанови суду.
Вищевказана норма забезпечує за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законну мету і не порушує саму сутність цього права.
Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо).
Апеляційний суд виходить з того, що про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.
Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку з врахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та чи підтверджуються вони відповідними доказами.
При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що законодавцем встановлені скорочені строки щодо можливості накладення стягнення на правопорушника та виконання судового рішення. 
Зокрема, ст.303 КУпАП визначено, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. 
При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Враховуючи наведені обставини та причини, якими обґрунтовуються поважність пропущення строку на апеляційне оскарження постанови суду, приймаючи до уваги, що правопорушник безпосередньо приймав участь у судовому засіданні суду першої інстанції та знав про постановлене судом рішення, що з дня винесення постанови суду першої інстанції пройшов доволі тривалий строк і на даний час рішення суду набуло законної сили та звернуто до виконання, апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для поновлення строку на оскарження постанови суду і апеляційна скарга, подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, підлягає поверненню апелянту.
Повернення апеляційної скарги, не позбавляє апелянта права повторно звернутися з апеляційною скаргою на постанову суду з вмотивованим клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження, в якому конкретизувати причини, які не дозволили своєчасно оскаржити постанову суду.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,-
                                            п о с т а н о в и в :
Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2020.
Повернути апеляційну скаргу з додатками ОСОБА_1 
Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                     О.П. Васильєв