ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/1293/18	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богацької Н.С.
суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Гайдук В.С.

за участю представників учасників справи:
від позивача: Попова М.О., ордер;
від відповідача: Шишлюк М.О., довіреність;
від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»
на рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018, ухвалене суддею Желєзною С.П. у м. Одеса, повний текст якого складено 05.11.2018
у справі №916/1293/18
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава»
до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича
про: визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укркава» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем за реєстровим номером №2730 від 09.11.2017 таким, що не підлягає виконанню.
Позов мотивовано недотриманням при вчиненні оспорюваного виконавчого напису вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та приписів Закону України «Про нотаріат».
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.07.2018 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1293/18; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників процесу; до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого Олексія Сергійовича.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.07.2018, за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава», у приватного нотаріуса Малого О.С. витребувано належним чином засвідчену копію виконавчого напису №2730 від 09.11.2017 та належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для вчинення такого виконавчого напису.
27.07.2018 на виконання вимог суду приватним нотаріусом надано копію виконавчого напису та документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.09.2018 господарським судом було відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 у справі №916/1293/18 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» задоволено: виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем за реєстровим №2730 від 09.11.2017, за заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» визнано таким, що не підлягає виконанню; вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи позов місцевий господарський суд виходив з того, що вчинення виконавчого напису відбулось з порушенням норм Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки вимоги кредитора, в рахунок погашення яких зверталось стягнення на предмет застави не відповідали критеріям безспірності через їх припинення та наявність на момент вчинення напису спору у справі №916/2943/17. Крім того, судом також встановлено, що вчинення виконавчого напису здійснено з порушенням річного строку з дня виникнення вимоги (з 05.05.2016) та за відсутності проведення 07.07.2017 державної реєстрації обтяження рухомого майна.
Не погодившись з означеним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 у справі №916/1293/18 повністю та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, зазначаючи, що висновок суду про припинення нарахування та стягнення з боржника процентів за користування кредитними коштами суперечить умовам кредитного договору та вимогам ст.ст. 530, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, оскільки дію кредитного договору внаслідок направлення вимоги про дострокове виконання зобов`язання припинено не було; провадження у справі №916/2943/17 було відкрито 29.11.2017, тобто після вчинення виконавчого напису, а отже на момент його вчинення спору щодо стягуваної суми між сторонами не існувало; приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису надано повний перелік документів, що передбачений Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012; виходячи з аналізу норм Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачена можливість реєстрації зміни відомостей про обтяження, а не обов`язок кредитора реєструвати зміни відомостей про звернення стягнення законом; ст. 88 Закон України «Про нотаріат» не обмежено нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис трьохрічним строком, за умов встановлення сторонами відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України збільшення позовної давності для відповідної вимоги; відповідно до п. 9.4 Договору строк позовної давності за будь-якими вимогами збільшено до 10 років, а отже виконавчий напис вчинено з дотримання відповідних строків (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №307/1580/17).
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.11.2018 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Богацька Н.С., судді Принцевська Н.М., Ярош А.І.
Ухвалою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 05.12.2018 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження; учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
27.12.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останнє просило залишити без задоволення апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», а рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 у справі №916/1293/18 – без змін.
Заперечуючи проти доводів апелянта, позивач наголошував, що висновки суду першої інстанції про відсутність у АТ «Ощадбанк» підстав для нарахування процентів за кредитом протягом періоду з 01.10.2016 по 30.09.2017 відповідають правозастосовній практиці Верховного Суду, яка викладена в постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, в силу якої, з пред`явленням вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, АТ «Ощадбанк» змінив строк виконання зобов`язання, що має своїм наслідком припинення дії договору кредитної лінії № 86 від 28.12.2011 та відсутність правових підстав для нарахування та стягнення з позивача процентів та нарахованої на них пені за цим кредитним договором.
Оскаржуваний виконавчий напис №2730 від 09.11.2017 вчинений з порушенням встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, річного строку для його вчинення. Такий строк, за своєю правовою природою не є строком позовної давності та не може збільшуватись за домовленістю сторін.
В порушення Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, якою затверджено Перелік документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, Банком не надано нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригіналу поштової квитанції та опису вкладення щодо направлення Товариству з обмеженою відповідальністю «Укркава» вимоги від 07.07.2017, оформлених у відповідності до вимог чинного законодавства виписок по рахункам та платіжних доручень.
Крім того, позивач також зауважував, що наявність на розгляді Господарського суду Одеської області судових спорів у справах №916/1610/16 та №916/2943/17 свідчить про спірність заборгованості.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 розгляд справи призначено на 23.01.2019 о 15:30 год.
23.01.2019 від скаржника надійшли пояснення та клопотання про зупинення провадження у справі, за змістом яких скаржник зазначав, що на розгляді Великої Палати Верховного суду наразі перебуває справа №916/3006/17, в якій суд касаційної інстанції вважав за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми права (ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1, 3.3 п. 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України) у подібних правовідносинах у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів іншого касаційного суду (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.05.2018 у справі №307/1580/17). Враховуючи, що правовідносини у даній справі є подібними правовідносинам у справі №916/3006/17, з метою правильного вирішення судових спорів про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню в частині застосування положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1, 3.3 п. 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, провадження у справі № 916/1293/18 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України слід зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №916/3006/17.
Представник скаржника в судовому засіданні підтримав подане клопотання, просив провадження зупинити.
Представник позивача проти клопотання заперечив, в судовому засіданні надав письмові заперечення, зазначивши, що станом на теперішній час виконавче провадження №56479163 з примусового виконання виконавчого напису №2730 від 09.11.2017, який рішенням Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 визнано таким, що не підлягає виконанню, не зупинено та триває. Наведені обставини можуть призвести до порушення прав позивача через фактичне виконання в примусовому порядку оспорюваного виконавчого напису та понесення Товариством додаткових витрат у вигляді сплати виконавцю винагороди, витрат виконавчого провадження, штрафів.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2019 апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 у справі №916/1293/18 зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №916/3006/17.
За результатами опрацювання даних Єдиного державного реєстру судових рішень, судом встановлено, що 02.07.2019 Великою Палатою Верховного Суду закінчено касаційний перегляд судового рішення у подібних правовідносинах у справі №916/3006/17, у зв`язку з чим ухвалою суду апеляційної інстанції від 04.11.2019 апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 у справі №916/1293/18 поновлено з 18.11.2019; справу №916/1293/18 призначено до розгляду на 18.11.2019 о 14:00 год.
15.11.2019 від апелянта надійшло клопотання про зупинення апеляційного провадження до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №912/1120/16.
В обґрунтування вказаного клопотання, скаржник зазначає, що, відповідно до п. 2.7.2 Кредитного договору, проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за цим договором. Таким чином, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Отже, Банк звертає увагу на те, що строк дії Кредитного договору не закінчився, а його умови є діючими і Банк правомірно нараховує та стягує проценти за користування Товариством з обмеженою відповідальністю «Укркава» кредитними коштами. Проте, на сьогодні виникають суперечки в питаннях нарахування банками процентів як плати за користування кредитом після настання строку погашення кредиту, тому зазначене стало підставою для звернення із клопотанням про зупинення апеляційного провадження.
18.11.2019 від апелянта також надійшли додаткові пояснення та заява, за змістом яких скаржник узагальнив доводи апеляційної скарги та просив врахувати викладену в них позицію при прийнятті судового рішення у даній справі, а також додатково повідомляв, що ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №916/1315/18 (в якій переглядаються судові рішення з аналогічних правовідносин за участю Банку та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава») зупинено касаційне провадження до прийняття відповідного рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі №912/1120/16.
В судовому засіданні 18.11.2019 представник Банку підтримав клопотання про зупинення провадження у справі з підстав, викладених письмово. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» висловив власну правову позицію стосовно клопотання та не заперечував щодо зупинення провадження у справі, заявивши клопотання про вжиття заходів забезпечення позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» про забезпечення позову у справі №916/1293/18 задоволено; до набрання законної сили рішенням суду у справі №916/1293/18 зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем за реєстровим номером №2730 від 09.11.2017.
Цієї ж дати, судом постановлено ухвалу, якою апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 у справі №916/1293/18 зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку справи №912/1120/16.
01.10.2020 від Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надійшла заява про поновлення провадження у справі №916/1293/18, у якій останнє, зазначає, що за результатом розгляду справи №912/1120/16 Великою Палатою Верховного Суду було винесено постанову від 04.02.2020, зареєстровану у Єдиному державному реєстрі 06.05.2020, у зв`язку з чим просить суд поновити провадження у справі №916/1293/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 у справі №916/1293/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» до АТ «Ощадбанк» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2020 апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 у справі №916/1293/18 поновлено з 09.11.2020; справу №916/1293/18 призначено до розгляду на 09.11.2020 о 14:30 год.
06.11.2020 від апелянта надійшли додаткові пояснення у справі №916/1293/18, згідно яких останній, з огляду на висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16, зазначав, що сторони в кредитному договорі узгодили всі умови в тому числі термін користування лімітом кредитування до 30.12.2016 (включно), строки й порядок нарахування процентів (пп. 2.7.2, 2.7.4 кредитного договору) та дію договору до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 10.5 кредитного договору), а це в даному випадку означає, що вже наявна одна або одночасно дві події з настанням якої (яких) поведінка позичальника щодо сплати грошових коштів перестала бути правомірною, зокрема, позичальником не виконана вимога банку про повернення грошових коштів (в даній справі з 09.06.2016) та/або настав остаточний термін повернення коштів (в даній справі з 29.12.2016). Отже, скаржник мав право нараховувати проценти за період неправомірної поведінки ТОВ «Укркава» щодо несплати грошових коштів, тобто як відповідальність позичальника за прострочення виконання грошового зобов`язання.
09.11.2020 засобами електронного зв`язку від апелянта надійшло клопотання про зупинення провадження по справі №916/1293/18, в якому заявник просив суд зупинити апеляційне провадження до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 3-188/2020 (455/20), за конституційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» щодо відповідності Конституції України (конституційності) припису першого речення частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України. До клопотання додана копія ухвали Конституційного суду України від 06.10.2020 про відкриття конституційного провадження у справі № 3-188/2020 (455/20).
Представник відповідача в судовому засіданні 09.11.2020 підтримав клопотання про зупинення провадження у справі №916/1293/18, просив зупинити апеляційне провадження до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 3-188/2020 (455/20), за конституційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» щодо відповідності Конституції України (конституційності) припису 1 речення частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України.
Представник позивача вирішення клопотання залишив на розсуд суду.
За результатами обговорення, в судовому засіданні 09.11.2020 судовою колегією постановлено ухвалу про відмову у задоволенні поданого апелянтом клопотання про зупинення провадження у справі №916/1293/18, яка занесена до протоколу судового засідання.
При вирішенні вказаного клопотання судом враховано, що зупинення провадження з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, допускається за умов об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, при цьому суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Правовий висновок щодо застосування положень ст. 1050 Цивільного кодексу України, сформований як в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, застосованої судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, так і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16, до закінчення перегляду якої зупинялось провадження у даній справі.
Зібрані в ході судового розгляду справи докази, з урахуванням наведених правових висновків Великої Палати Верховного Суду, дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
За таких обставин, враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі триває з грудня 2018 року, встановлені ст.ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України межі та порядок апеляційного перегляду судових рішень суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає достатніх правових підстав для зупинення провадження у справі з підстав, визначених п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України.
Наведене, однак, не позбавляє заявника права звернутися до суду з заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами в порядку п. 1 ч. 3 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, у випадку встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремих положень Цивільного кодексу України, які застосовуються судами при розгляді справи №916/1293/18.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Враховуючи, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням вимог ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи, повідомленого належним чином про час та дату розгляду справи.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28.12.2011 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (Кредитор, Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укркава» (Позичальник) укладено договір кредитної лінії №86 (Кредитний договір), відповідно до п. 2.1, 2.3 якого Банк зобов`язується надати на умовах цього договору, а Позичальник зобов`язується отримати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити проценти, інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. Сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначити його в еквіваленті 40     000     000 грн.
В подальшому сторонами вносились зміни та доповнення до договору кредитної лінії № 86 від 28.12.2011, про що були укладені додатковий договір від 19.01.2012 № 1, додатковий договір від 10.10.2012 № 2, додатковий договір від 07.12.2012 № 3, додатковий договір від 28.02.2014 № 4, додатковий договір від 28.08.2014 № 5, додатковий договір від 19.03.2015 №6, додатковий договір від 24.04.2015 № 7, додатковий договір від 25.06.2015 року № 8.
Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору (з урахуванням змін, внесених додатковим договором від 28.08.2014 № 5) кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 29.12.2016 шляхом зниження ліміту кредитування, встановлення нового порядку сплати відсотків та нових максимальних лімітів кредитування за виданими траншами в наступних валютах: 39965000,00 грн та 3000000 дол США.
Пунктом 2.3.5. Кредитного договору (з урахуванням змін, внесених додатковим договором від 24.04.2015 № 7) сторони погодили, що збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування, відповідно до п.п. 2.4.1., 2.4.5. цього договору в строки згідно з наступним графіком зменшення ліміту кредитування по кожному з виданих траншів: для траншів, виданих в гривні з максимальним лімітом кредитування 39 965 000 грн, щомісяця рівними частками по 2497812,56 грн, починаючи з 30.09.2015 по 29.12.2017; для траншів, виданих в доларах США з максимальним лімітом кредитування 3000000 дол США, щомісяця рівними частками по 187500 дол США, починаючи з 30.09.2015 по 29.12.2017.
Згідно з п. 2.7. Кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим договором. Проценти нараховуються банком за фіксованою процентною ставкою.
Банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання Позичальником та/або Майновим Поручителем/Поручителем взятих на себе обов`язків та недотримання умов, передбачених цим Договором та/або Документами забезпечення, вимагати негайного повернення суми Кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування Кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають стягненню за цим Договором) (п. 3.3.1. Кредитного договору).
Пунктом 4.1. Договору встановлено, що виконання позичальником зобов`язання за цим договором (у тому числі додатковими договорами до нього) забезпечується: заставою обладнання, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Промислова, №14а, а саме: секція очистки зеленої кави та секція обжарки (інвентарний номер УК-104000002, УК-104000004, УК-104000005); помол сирого матеріалу; секція екстракції (УК-104000006, УК-104000003); секція очищення; секція випарювання (УК-104000007); секція накоплення аромату; секція сушки (УК-104000001); секція агломерації (УК-104000008); градирня малогабаритна вентилят. ТМВ-100Н в кількості 3 штук (УК-104000117; УК-104000118; УК-104000119), що забезпечуватиме виконання зобов`язань, та отримання Банком витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо наявності обтяжень Банку рухомого майна, переданого в заставу за вказаним договором та відповідної пріоритетності запису Банку у вказаному реєстрі.
Умовами п. 10.5. Кредитного договору сторони погодили строк дії договору з моменту його підписання та скріплення печатками сторін до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.
28.12.2011, на виконання умов пункту 4.1. Кредитного договору та в забезпечення виконання за ним, сторонами укладено договір застави обладнання, посвідчений приватним нотаріусом Слаєвою Р.К. та зареєстрований в реєстрі за №7544, відповідно до п. п. 1.1, 1.2, 1.4 якого Заставодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору №86 від 28.12.2011, передає в заставу, а Заставодержатель приймає в заставу в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет застави, що належить Заставодавцю на праві власності. Предметом застави за цим договором є обладнання, яке належить Заставодавцю на праві власності, перелік якого наведеного у додатку №1 до цього договору. Сторони погоджують, що договірна вартість предмета застави становить 20     228     423,00 грн. Реалізація предмета застави у будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально склалися на ринку на момент такої реалізації та є реальними щодо його відчуження за грошові кошти. На період дії цього договору предмет застави залишається у володінні та користуванні Заставодавця з урахуванням обмежень, які накладено на заставу відповідно до п. п. 2.1-2.5 цього договору.
Згідно з п. 4.2 договору застави обладнання від 28.12.2011 у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання в цілому чи тієї або іншої частини, а також у інших випадках, передбачених цим договором та/або законодавством, Заставодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення   на предмет застави у порядку, визначеному цим договором. 
Відповідно до п. 4.3 договору застави обладнання Заставодержатель вправі задовольнити за рахунок предмета застави свої вимоги у повному обсязі, який визначається Заставодержателем самостійно на момент реалізації права застави, у тому числі, але не виключно, вимагати  до сплати на користь Заставодержателя: основної суми кредиту; процентів за користування кредитом; комісійної винагороди; нараховані та несплачені на момент реалізації права застави  штрафні санкції; витрати, понесені Заставодержателем у зв`язку  із зверненням стягнення на предмет застави та його реалізацією; спричинені Заставодержателю збитки у повному обсязі.
Положеннями п. 6.4 договору застави обладнання встановлено, що звернення  стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або в позасудовому порядку відповідно до чинного законодавства та цього договору.
Відповідно до п. 9.1 договору застави обладнання цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором №86 від 28.11.2011 в повному обсязі. Цей договір укладено відповідно до рішення кредитного комітету АТ «Ощадбанк» №92 від 08.12.2011 та постанови правління АТ «Ощадбанк» від 08.12.2011 №600.
Згідно з п. 9.3 договору застави обладнання будь-які повідомлення, які направляються сторонами одна одній у рамках  цього договору, повинні бути здійсненні в письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом на замовлення із повідомленням про вручення поштового відправлення або доставлені особисто  на адресу сторін. 
Як вбачається з матеріалів справи, додатком №1 до договору застави обладнання сторонами по справі було надано характеристику майна, яке є предметом застави,  а саме секція очистки зеленої кави та секція обжарки (інвентарний номер УК-104000002, УК-104000004, УК-104000005); помол сирого матеріалу; секція екстракції (УК-104000006, УК-104000003); секція очищення; секція випарювання (УК-104000007); секція накоплення аромату; секція сушки (УК-104000001); секція агломерації (УК-104000008); градирня малогабаритна вентилят. ТМВ-100Н в кількості 3 штук (УК-104000117; УК-104000118; УК-104000119).
05.05.2016 Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» із вимогою №28/01-3/86-7402 про усунення порушень, відповідно до якої відповідач, посилаючись на виникнення у позивача заборгованості за кредитним договором №86 від 28.11.2011, просив Товариство з обмеженою відповідальністю «Укркава» погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги. При цьому, Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» із посиланням на умови договору іпотеки було попереджено Товариство з обмеженою відповідальністю «Укркава» про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-який спосіб на  розсуд банку.
Крім того, 05.05.2016 Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» із вимогою №28/01-3/86/7403, відповідно до якої Банком із посиланням на умови  кредитного договору №86 від 28.12.2011 було повідомлено Позичальника про відкликання кредиту та про необхідність не пізніше 20 (двадцяти) банківських днів з моменту вручення цього листа здійснити повне погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 3      699      753,88 доларів США та 52      884      667,05 грн, а також проценти та штрафні санкції, які будуть донараховані Банком на дату погашення заборгованості відповідно до умов Кредитного договору.
07.07.2017 Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» із вимогою №28/01-3/17/10602 про усунення порушень зобов`язань за кредитним договором №86 від 28.12.2011, відповідно до якої Банк просив погасити заборгованість за  кредитним договором протягом 30 календарних днів з дня отримання вимоги. При цьому, Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» із посиланням на умови договору іпотеки було попереджено Товариство з обмеженою відповідальністю «Укркава» про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-який спосіб на розсуд банку у випадку невиконання вказаної вимоги відповідача.
Крім того, 07.07.2017 Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» із вимогою №28/01-3/17/10592, відповідно до якої відповідачем із посиланням на умови кредитного договору №86 від 28.12.2011 та умови договору застави обладнання від 28.12.2011, а також у зв`язку з внесенням до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави, було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю «Укркава» про необхідність сплатити заборгованість за кредитним договором  на загальну суму 75     465     776,91 грн та 3     978     178,84 доларів США. Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» було повідомлено позичальника, що у випадку невиконання зазначеної вимоги банком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про заставу» та умов  п. п. 6.4, 6.6 договору застави обладнання від 28.12.2011, будуть вжиті заходи щодо звернення стягнення на предмет застави  на підставі виконавчого напису нотаріуса. 
З матеріалів справи вбачається, що 09.11.2017 Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С. із заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави, переданого в заставу за договором від 28.11.2011, в рахунок часткового задоволення вимоги Банку щодо погашення заборгованості за кредитним договором №86 від 28.1.2011, а саме заборгованості за процентами, нарахованої протягом періоду  з 01.10.2016 по 30.09.2017 у розмірі 344      691,78 доларів США та у розмірі 7      588      120,66 грн.
09.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Укркава» та передано в заставу Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» за договором застави обладнання від 28.12.2011, а саме секцію очистки зеленої кави та секцію обжарки (інвентарний номер УК-104000002, УК-104000004, УК-104000005); помол сирого матеріалу; секцію екстракції (УК-104000006, УК-104000003); секцію очищення; секцію випарювання (УК-104000007); секцію накоплення аромату; секцію сушки (УК-104000001); секцію агломерації (УК-104000008); градирню малогабаритна вентилят. ТМВ-100Н в кількості 3 штук (УК-104000117; УК-104000118; УК-104000119), у зв`язку з несплатою з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» процентів за кредитним договором №86 від 28.12.2011 протягом періоду з 01.10.2016 по 30.09.2017. За рахунок коштів, вилучених від реалізації предмета застави, необхідно задовольнити вимоги стягувача про стягнення 344     691,78 доларів США та 7 588     120,66 грн нарахованих процентів за кредитами, виданими в іноземній та національній валюті. 
З матеріалів справи, а саме: постанови про прийняття виконавчого провадження ВП№56479163 від 17.09.2018 вбачається, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. за реєстровим номером №2730 від 09.11.2017, перебуває на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
Крім того, з матеріалів справи, а також відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у провадженні Господарського суду Одеської області перебувають:
справа №916/1610/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 28.11.2011, а також про звернення стягнення на предмет застави за договором застави від 28.11.2011, які були укладені з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №86 від 28.12.2011;
справа №916/2943/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» про стягнення заборгованості за кредитним договором №86 від 28.12.2011.
Звертаючись до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укркава» наголошувало, що вчинення виконавчого напису відбулось із порушенням річного строку для його вчинення, а також за відсутності доказів безспірності заборгованості та внесення запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Натомість, Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» стверджувало про дотримання вимог законодавства при вчиненні виконавчого напису.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.
Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»).
До таких актів, зокрема, віднесено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012.
Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» до нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси, Законом віднесено, у тому числі, вчинення виконавчого напису.
Отже, правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
При цьому положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
З наведених правових норм вбачається, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати безспірна  заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).
Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17, Верховним Судом у постанові від 06.05.2020 у справі № 320/7932/16-ц.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Правовідносини у сфері застави регулюються, зокрема, положеннями Закону України «Про заставу» та Цивільного кодексу України.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про заставу» (тут і надалі, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Частиною 1 статті 584 Цивільного кодексу України передбачено, що у договорі застави визначаються суть, розмір і строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, та (або) посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору.
Згідно зі ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в  разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення  на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського  суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.
Пунктом 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів визначено, що до такого переліку належать а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Відповідач, з метою реалізації свого права на отримання виконавчого напису надав, а нотаріус під час його вчинення отримав наступні документи, а саме: оригінал та копію договору застави обладнання від 28.11.2011 з додатками до нього, копію кредитного договору №86 від 28.11.2011, копію повідомлення №28/01-3/17/10592 від 07.07.2017, оригінал квитанції про надання послуг поштового зв`язку, оригінал опису вкладення, довідку від 08.11.2017 про ненадходження платежу, докази надання кредиту, розрахунок заборгованості за процентами, виписку по рахункам Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» та копії довіреностей.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач наполягав на незаконності нарахування Банком процентів за кредитом в період з 01.10.2016 по 30.09.2017 після припинення дії договору кредитної лінії №86 від 28.12.2011, що обумовлено пред`явленням останнім вимоги про дострокове погашення кредиту.
Відповідно до сформованого Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц правового висновку, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, адже боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Як вбачається з матеріалів справи, 05.05.2016 Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» з вимогою №28/01-3/86/7403, відповідно до якої Позичальника повідомлено про відкликання кредиту та про необхідність не пізніше 20 (двадцяти) банківських днів з моменту вручення цього листа здійснити повне погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 3  699  753,88 доларів США та 52  884  667,05 грн, а також проценти та штрафні санкції, які будуть донараховані Банком на дату погашення заборгованості відповідно до умов Кредитного договору.
Пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
Проценти, встановлені ст. 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Отже, у спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічні висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 Цивільного кодексу України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.
Таким чином, як обґрунтовано встановлено судом, Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», надіславши 05.05.2016 Товариству з обмеженою відповідальністю «Укркава» вимогу №28/01-3/86/7403, реалізувало право на дострокове повернення кредиту, що відповідно свідчить про відсутність у відповідача підстав для нарахування позивачу процентів за кредитним договором після спливу встановленого у вимозі строку.
Вказані обставини також підтверджуються рішенням Господарського суду Одеської області від 09.07.2020 у справі №916/2943/17, яким встановлено, що з 09.06.2016, після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, позивачем змінено термін кредитування по договору кредитної лінії №86 від 28.12.2011, банк втратив можливість нарахування процентів на підставі п.2.7. договору, що свідчить про те, що нарахування АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» таких процентів з 09.06.2016 є неправомірним.
Рішення Господарського суду Одеської області від 09.07.2020 у справі №916/2943/17 залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2020, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України набрало законної сили.
Разом з тим, оспорюваний виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Укркава» та передано в заставу Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» за договором застави обладнання від 28.12.2011 вчинено з метою погашення частини заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», у вигляді процентів за користування кредитом за період з 01.10.2016 по 30.09.2017:
344     691, 76 долари США – заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами за траншами, виданими в іноземній валюті;
7     588     120, 66 грн – заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними траншами, виданими у національній валюті.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису, була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, тобто є спірною, у зв`язку з чим доводи заявника апеляційної скарги в цій частині відхиляються як необґрунтовані.
Крім того, судом під час розгляду справи встановлено, що за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна (витяг №56139483 від 25.06.2018) 05.05.2016 на підставі заяви Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до реєстру внесено запис про заборону відчужувати рухоме майно, передане в заставу на підставі договору застави  обладнання від 28.12.2011.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. 
Така вимога узгоджується з ч. 1 ст. 27  Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 по справі № 320/8269/15-ц наголошено, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.
Статтею 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Згідно зі ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.
У постанові по справі № 320/8269/15-ц Великою Палати Верховного Суду  від 16.05.2018 зазначено, що Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пов`язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави. Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. 
Порядок ведення Реєстру та внесення відомостей до нього врегульовано ст. 42 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до якої Держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України. До Державного реєстру вносяться відомості про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження. Відомості, внесені до Державного реєстру, є відкритими для всіх юридичних та фізичних осіб.
Відповідно до ст. 43 Закону  України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач у будь-який час може зареєструвати зміну відомостей про обтяження шляхом подання держателю або реєстратору Державного реєстру заяви, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів і реквізити запису, що підлягають заміні. На підставі цієї заяви держатель або реєстратор Державного реєстру вносить відповідні зміни до попереднього запису про обтяження.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 по справі № 320/8269/15-ц  дійшла висновку, що відсутність у Законі України «Про нотаріат`та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо реєстрації в реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту такої реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його не скасовано виданим пізніше загальним актом.
Звернувшись 07.07.2017 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» із вимогою №28/01-3/17/10592, відповідачем не було внесено запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про звернення стягнення на предмет застави, як і не було подано заяви про внесення змін до відомостей про вже наявне обтяження (зареєстроване 05.05.2016).
Отже, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. 09.11.2017 було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави за відсутності відомостей про дотримання Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» норм Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» що, відповідно, унеможливлює вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.
Окрім того, з огляду на внесення 05.05.2016 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про заборону відчужувати рухоме майно, передане в заставу на підставі договору застави обладнання від 28.12.2011, господарський суд дійшов висновку, що виконавчий напис від 09.11.2017 було вчинено приватним нотаріусом із порушенням річного строку з дня виникнення права вимоги, оскільки початковим моментом перебігу річного строку відповідно до вищенаведених вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є момент державної реєстрації у реєстрі відомостей про заборону відчужувати рухоме майно.
Апелянт наголошував, що приписами ст. 88 Закон України «Про нотаріат» не обмежено нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис трьохрічним строком, за умов встановлення сторонами відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України збільшення позовної давності для відповідної вимоги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №916/3006/17 сформовано правову позицію, згідно з якою строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що рішенням Конституційного Суду України від 1 липня 2020 року № 7-р(І)2020 у справі за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини першої статті 88 Закону № 3425-XII визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини першої статті 88 Закону № 3425-XII.
За висновком Конституційного Суду України, положення частини першої статті вказаного Закону, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між юридичними особами - не більше одного року, є чіткими, зрозумілими та однозначними, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування, тому застосування оспорюваних положень Закону № 3425-XII особами (органами), діяльність яких ґрунтується на принципі верховенства права, жодним чином не призводить до протиправного позбавлення права власності. Отже, положення частини першої статті 88 Закону № 3425-XII не суперечать приписам статті 6, частини першої статті 8, статті 19, пункту 14частини першої статті 92 Конституції України.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає наявності підстав для скасування судового рішення, у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права – ст. 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису).
Враховуючи, що позивач у встановленому законом порядку довів належними і допустимими доказами те, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, вчинення  виконавчого напису із порушенням річного строку з дня виникнення вимоги (з 05.05.2016) та за відсутності проведення 07.07.2017 державної реєстрації  обтяження рухомого майна, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правих підстав для визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем за реєстровим номером №2730 від 09.11.2017 таким, що не підлягає виконанню.
З урахуванням викладеного, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 у справі №916/1293/18 - без змін.
У зв`язку з прийняттям судом постанови, колегія суддів вважає також за необхідне вирішити питання щодо подальшого існування заходів забезпечення позову, які вжиті ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2019.
Застосовуючи заходи забезпечення позову за поданою позивачем заявою у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем за реєстровим номером №2730 від 09.11.2017 до набрання законної сили рішенням суду у справі №916/1293/18, суд виходив з того, що такі заходи за наявності в матеріалах справи документального підтвердження обставин примусового виконання спірного виконавчого напису, є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з приписами ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, адже у разі повного виконання спірного виконавчого напису в період розгляду спору, таке задоволення позову не призведе до фактичного відновлення прав та інтересів, з метою захисту яких позивач звернувся з відповідним позовом до суду, оскільки на визначене у виконавчому написі майно вже буде звернуто стягнення і з метою його повернення заявнику доведеться ініціювати додаткові судові процеси.
За результатами апеляційного перегляду рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018, яким виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем за реєстровим №2730 від 09.11.2017, за заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» визнано таким, що не підлягає виконанню, залишено без змін.  В судовому засіданні 09.11.2020 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
В силу положень ст. 284 Господарського процесуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Отже, подальше застосування заходів забезпечення позову є недоцільним.
Відповідно до ч. 1 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2019 у справі №916/1293/18, за власною ініціативою.
Судові втрати, пов`язані з розглядом даної справи, відповідно до правил, встановлених до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 25.10.2018 у справі №916/1293/18 залишити без змін.
Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2019.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 18.11.2020, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Богацької Н.С. у відрядженні з 12.11.2020 по 13.11.2020, у відпустці 16.11.2020.

Головуючий суддя                                                                      Н.С. Богацька

судді                                                                                          Н.М. Принцевська

                                                                                                    А.І. Ярош