Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/362/20 Головуючий у суді І-ї інстанції Загреба І. В. 
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2020 року. м. Кропивницький
       Кропивницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Олексієнко І.С.,
за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 липня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 
визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,  скоєного та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 липня 2020 року ОСОБА_1 визнаний винним за те, що він 03.07.2020 р. о 21 год. 29 хв., керував в стані алкогольного сп`яніння транспортним засобом - «ВАЗ 2105», д/н НОМЕР_1 по вул. Г. України, 22Б в м. Кропивницький, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування постанови зазначено, що вина ОСОБА_1   у вчиненні зазначеного правопорушення підтверджується відеозаписом (а.с.9) та письмовими матеріалами справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №086284 від 03.07.2020 року (а.с.1), посвідченням водія (а.с.2), висновком КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер КОР» №293 від 03.07.2020 року (а.с.3), результатом алкотестеру «Драгер-6820» (а.с.4), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5), письмовими поясненнями свідків  ОСОБА_2  та  ОСОБА_3  (а.с.6-7), свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с.8).

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду та скасувати її як незаконну та необґрунтовану, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом було порушено його право на захист та справедливий суд, що проявилось в розгляді справи без його участі, при цьому він, не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Не маючи можливості взяти участь у судовому розгляді справи, він не зміг надати пояснень щодо інкримінованого йому правопорушенні. Так, поліцейські безпідставно зупинили його автомобіль та повідомили, що нібито він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, з даними обставинами він категорично не погоджується. Крім того, протокол складений з порушенням вимог ст.130 КУпАП та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі». В змінах та доповненнях до апеляційної скарги вказує, що його неможливо притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, в редакції яка діяла до 01.07.2020, оскільки вона була скасована.  Посилання суду в оскаржуваній постанові на редакцію ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка на час розгляду справи втратила чинність та існувала в іншій редакції, яка не передбачає відповідальності за дії, що інкримінуються йому є помилковим та суперечить положенням Конституції України та Кодексу України про адміністративні правопорушення. Суд першої інстанції, всупереч викладеним приписам чинного законодавства та Конституції України неправомірно не закрив провадження у справі за п.6 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Зважаючи на істотність порушень допущених під час винесення судом постанови по справі про адміністративне правопорушення, вважає, що постанова є такою, що не відповідає матеріалам справи, а строк пропущений з поважних причин, оскільки про постанов суду йому стало відомо тільки 02.10.2020 року.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Як убачається із матеріалів справи, постанова суду першої інстанції за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення була постановлена 28.07.2020 року за відсутності ОСОБА_1 , що підтверджується даною постановою суду (а.с. 14-15).
Згідно супровідного листа копія постанови суду на адресу ОСОБА_1 була направлена 31.07.2020 (а.с.16).
Водночас, матеріали справи не містять даних про отримання копії судового рішення учасником справи, а тому доводи апелянта про те, що він отримав копію постанови суду 02.10.2020 є прийнятними. Таким чином, враховуючи обставини, на які посилається ОСОБА_1 та враховуючи вимоги ст. 55 Конституції України про вільний доступ кожного до правосуддя для захисту своїх прав і свобод, з урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 пропустив строк на оскарження постанови суду з поважних причин, а тому пропушений строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню.
Відповідно до ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані вимоги при розгляді даної справи судом першої інстанції виконані у повному обсязі.
Висновок місцевого суду про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 ґрунтується на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну правову оцінку.
Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №086284 від 03.07.2020 року (а.с.1), який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, з якого вбачається, що ОСОБА_1 03.07.2020 о 21 год. 29 хв. в м. Кропивницький, по вул. Г. України, 22Б, керував автомобілем ВАЗ-2105, д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення координації рухів, виражене тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей, які не реагують на світло;
- висновком КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер КОР» №293 від 03.07.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с.3);
- результатом алкотестеру «Драгер-6820», результат 2,10 % проміле (а.с.4); 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5);
- письмовими поясненнями свідків  ОСОБА_2  та  ОСОБА_3 , відповідно до яких, ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного спяніння (а.с.6-7); 
-відеозаписами події, на яких зафіксовано факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та вчинення ним адміністративного правопорушення.
Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, а тому доводи апелянта в цій частині є необгрунтованими.
Також, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1   з приводу порушення його права на захист через розгляд справи судом за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки скаржник зазначив, що розгляд даної справи про адміністративне правопорушення відбувся 28 липня 2020 року в суді першої інстанції за його відсутності.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 наголосив, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження".
Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Окрім того, відповідно до статті 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не є обов`язковою, за умови коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
За таких підстав, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про необхідність провести розгляд даної справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.
З огляду на викладене та враховуючи, що районним судом вживалися заходи стосовно належного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, апеляційний суд залишає без задоволення вимоги апелянта стосовно порушення районним судом вимог КУпАП в частині розгляду справи про адміністративне правопорушення без його участі.
Більш того, апеляційний суд поновив строк на апеляційне оскарження постанови районного суду, тим самим поновивши його у правах передбачених ст. 268 КУпАП, чим було забезпечено право останнього бути присутнім при розгляді справи про адміністративне правопорушення в апеляційному суді, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, надати особисті пояснення, бути заслуханим судом, надати докази, які доводять його невинуватість, тощо. Проте, апелянтом не надано доказів та вагомих аргументів стосовно його не винуватості.
Так, допитаний в апеляційній інстанції ОСОБА_1 пояснив, що дійсно 03.07.2020 близько 21.29 год. він керував транспортним засобом «ВАЗ 2105», д/н НОМЕР_1 по вул. Г. України, 22Б в м. Кропивницький та його зупинили працівники поліції у зв`язку тим, що не працював правий габарит. При розмові з поліцейським, останній вказав, що від нього чути запах алкоголю, однак він заперечив, оскільки в цей день алкоголь не вживав. Тоді поліцейський відразу запропонував пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер». Він погодився та результат виявився позитивний. Не погодившись з результатом на місці, забажав проїхати до закладу охорони здоров`я. В наркодиспансері він пройшов обстеження і лікар надав висновок, що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. Надавати з цього приводу поліцейським пояснення він відмовився, однак з результатом не був згоден. Чому пояснити не може, оскільки не пам`ятає. Наполягав на своїх апеляційних вимогах, оскільки вважав, що місцевий суд порушив його право на захист, та як розглянув справу за його відсутності, та просив закрити провадження, оскільки на момент вчинення адміністративного правопорушення ч.1 ст.130 КУпАП втратила свою чинність, а тому його неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності. 
При цьому, ОСОБА_1 будь яких інших доказів, які-б могли вплинути на правильність прийнятого районним судом рішення не надав. Зокрема, в ході апеляційного розгляду доводів, які б ставили під сумнів висновок суду першої інстанції щодо визнання його винним за ч.1 ст. 130 КУпАП, скаржник суду не надав.
А тому, за наведених обставин справи, апеляційний суд вважає, що районний суд правильно розглянув дану справу про адміністративне правопорушення без участі ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи є достатньо інформації про належне його повідомлення про час і місце розгляду справи. Таким чином, апеляційний суд вважає, що вищезазначені доводи апеляційної скарги надані з метою ухилення останнього від адміністративної відповідальності, оскільки вина правопорушника повністю підтверджується матеріалами справи та дослідженими у судовому засіданні апеляційного суду доказами.
Інші доводи скаржника про порушення його процесуальних прав під час розгляду даної справи, суд також вважає безпідставними, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і є такими, що не вплинули на об`єктивність розгляду судом даної справи та на правильність прийнятого по справі судового рішення.
Враховуючи наведене, районний суд правильно дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та обґрунтовано призначив йому вид та розмір стягнення в межах санкції вказаної статті, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови районного суду та закриття провадження у справі, як того просить скаржник у своїй апеляційній скарзі.
Доводи апелянта про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не є суб`єктом відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції до 01.07.2020 та після 03.07.2020, не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
До набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, та відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан сп`яніння.
Після набрання чинності зазначеного вище закону, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан сп`яніння, виключено з ч.1 ст. 130 КУпАП та закріплено у ст. 286-1 Кримінального кодексу України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Разом з тим, Законом України від 17 червня 2020 року № 720-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав законної сили 03 липня 2020 року, внесені нові зміни до Закону № 2617-VIIІ, а саме, згідно з вимогами пункту 117 Розділу І Закону № 720-IX: у пункті 1 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП виключав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами у стані сп`яніння - відтак відновлена адміністративна відповідальність за ці дії; у пункті 2 Розділу І Закону № 2617-VIIІ виключено підпункт 171, який доповнивши КК України ст. 286-1 криміналізував відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані сп`яніння - відтак відбулася декриміналізація цих дій.
Однак, відповідно до ч.1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п.6 ч.1 ст. 247 КУпАП, відсутня. Згідно з цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі ст. 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.
Тобто, Законом № 720-IX від 17 червня 2020 року по суті повернуто у попереднє положення диспозицію ст. 130 КУпАП, яка існувала на момент набрання чинності Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, отже, суд застосовує чинну редакцію частини 1 статті 130 КУпАП, тобто редакцію вказаної частини статті, яка є ідентичною як на день вчинення правопорушення так і на день розгляду справи.
Тому, доводи ОСОБА_1 щодо скасування постанови судді та закриття провадження у справі на підставі п.6 ст. 247 КУпАП, задоволенню не підлягають.
З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що постанова місцевого суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування - відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
       Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 липня 2020 року. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 липня 2020 року щодо нього - залишити без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького
апеляційного суду І.С. Олексієнко