Постанова
Іменем України
 
12 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 414/218/17
провадження № 61-3453св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
заявник (стягувач) -    ОСОБА_1 ,
заінтересована особа (боржник) - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
суб`єкти оскарження: державний виконавець відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихін Сергій Володимирович, начальник відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименко Роман Васильович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Кремінського районного суду Луганської області  у складі судді Безкровного І. Г. від 05 жовтня 2018 року та постанову Луганського апеляційного суду у складі колегії суддів:                      Назарової М. В., Єрмакова Ю. В., Яреська А. В., від 11 січня 2019 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2018 року   ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР ДДВС) Мурихіна С. В. та начальника цього відділу                   Клименка Р. В.
 
В обґрунтування скарги зазначила, що виконанні у Соборному відділі державної виконавчої служби (далі -  ВДВС) м. Дніпра знаходився виконавчий лист, виданий Кремінським районним судом Луганської області 29 серпня 2017 року у справі № 414/218/17, про стягнення з боржника публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») на користь стягувача   ОСОБА_1 суми депозиту у розмірі 101 227 грн, з приводу чого відкрито виконавче провадження                         № 54703911.
У подальшому це виконавче провадження було передано для виконання до ВПВР ДДВС. На момент звернення зі скаргою вказане рішення суду не виконано.
У постанові державного виконавця ВПВР ДДВС про прийняття виконавчого провадження від 15 березня 2018 року зазначено, що 01 грудня 2017 року директором департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про передачу виконавчого провадження до ВПВР ДДВС для подальшого виконання.
Граничний термін винесення постанови про прийняття виконавчого провадження (з урахуванням максимальних строків поштового обігу) відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень сплив ще 20 грудня 2017 року, тобто посадовими особами виконавчої служби допущена затримка прийняття виконавчого провадження на строк майже трьох календарних місяців, що потягло за собою затримку у виконанні рішення суду.
З цього приводу вона 05 березня 2018 року надіслала скаргу на ім`я начальника ВПВР ДДВС, яка отримана останнім 12 березня 2018 року, проте протягом розумного строку не була розглянута та відповідь на неї не було надано.
За таких обставин заявник просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця ВПВР ДДВС з невиконання виконавчого листа, виданого Кремінським районним судом Луганської області 29 серпня                    2017 року у справі № 414/218/17; визнати неправомірною бездіяльність начальника ВПВР ДДВС Клименка Р. В. з неналежного розгляду скарги ОСОБА_1 від 05 березня 2018 року; зобов`язати державного виконавця ВПВР ДДВС Мурихіна С. В. негайно вчинити дії, необхідні для своєчасного і ефективного виконання рішення, зокрема, накласти арешт на відповідні рахунки боржника та здійснити з них примусове списання коштів у сумі стягнення за рішенням суду.
 
Короткий зміст оскаржених судових рішень
 
Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області  від 05 жовтня  2018 року, залишеною без змін постановою Луганського апеляційного суду від 11 січня 2019 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ВПВР ДДВС Мурихіна С. В. щодо невиконання судового рішення за виконавчим листом, виданим Кремінським районним судом Луганської області у справі                                № 414/218/17.
Визнано неправомірною бездіяльність начальника ВПВР ДДВС                     Клименка Р. В. з неналежного розгляду скарги стягувача ОСОБА_1                     від 05 березня 2018 року.
У задоволенні вимог скарги в іншій частині відмовлено.
 
Судові рішення мотивовані  тим, що постанова про прийняття виконавчого провадження була винесена державним виконавцем Мурихіним С. В. з порушенням строків, визначених діючим законодавством, що у свою чергу, потягло за собою відповідну затримку у проведенні необхідних виконавчих дій, а отже державним виконавцем під час примусового виконання рішення суду у передбачені законом та розумні строки не були вжиті необхідні та достатні заходи для виконання вищевказаного судового рішення.
Визнаючи неправомірною бездіяльність начальника ВПВР ДДВС                     Клименка Р. В. з неналежного розгляду скарги стягувача ОСОБА_1                 від 05 березня 2018 року, суди виходили з відсутності належних доказів надіслання скаржнику листа-відповіді на виконання покладених на начальника обов`язків.
Відмову у задоволенні скарги в частині зобов`язання державного виконавця негайно вчинити дії, необхідні для своєчасного і ефективного виконання рішення, зокрема, накласти арешт на відповідні рахунки боржника та здійснити з них примусове списання коштів у сумі стягнення за рішенням суду, суди мотивували виконанням рішення суду станом на час розгляду скарги.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року до Верховного Суду,  Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дослідили обставини щодо дати отримання безпосередньо державним виконавцем матеріалів виконавчого провадження та не врахували, що згідно із відомостями системи розподілу виконавчих проваджень вказані матеріали були передані державному виконавцю 14 березня 2018 року, а тому висновки судів про те, що останній не дотримався строків при прийнятті виконавчого провадження, є безпідставними. Відповідь на скаргу стягувача від 05 березня 2018 року начальник ВПВР ДДВС Клименко Р. В. направив простим листом, а тому виконавча служба позбавлена можливості надати докази щодо дати направлення    ОСОБА_1 цього листа. Крім того, стягувач не довела, які саме її права були порушені у зв'язку із порушенням, на її думку, строків відповіді на скаргу з огляду на виконання рішення суду станом на час розгляду скарги.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 18 лютого 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
29 серпня 2017 року Кремінським районним судом Луганської області видано виконавчий лист № 414/218/17 про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суми депозиту у розмірі 101 227 грн (а.с. 42, т. 2).
 
05 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Соборного ВДВС                            м. Дніпра із заявою про примусове виконання зазначеного виконавчого листа (а.с. 41, т. 2).
 
15 вересня 2017 року головним державним виконавцем Соборного ВДВС                      м. Дніпра Черновою Л. В винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54703911 за вказаним виконавчим листом.
 
15 вересня 2017 року головним державним виконавцем Соборного ВДВС                    м. Дніпра Черновою Л.  В. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №54703911 до зведеного виконавчого провадження                                   № 11355726, яке знаходиться на виконанні у Соборному ВДВС м. Дніпра                   (а.с. 49, т. 2).
 
04 грудня 2017 року головним державним виконавцем Соборного ВДВС                        м. Дніпра Черновою Л. В. винесено постанову про виведення виконавчого провадження № 54703911 із зведеного виконавчого провадження                                    № 11355726 у зв`язку із відкриттям апеляційного провадження (а.с. 50-51,                   т. 2).
 
04 грудня 2017 року головним державним виконавцем Соборного ВДВС                   м. Дніпра Черновою Л. В. винесено постанову про повернення виконавчого листа № 414/218/17 від 29 серпня 2017 до суду, що його видав, у зв`язку із відкриттям ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 20 жовтня    2017 року апеляційного провадження за скаргою ПАТ КБ «Приватбанк». Зазначена постанова скасована постановою начальника Соборного ВДВС                   м. Дніпра Овсюк О. А., оскільки ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 28 листопада 2017 року у справі №414/218/17 апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, а заочне рішення Кремінського районного суду Луганської області від 12 червня 2017 року залишено без змін.
 
15 лютого 2018 року головним державним виконавцем Соборного ВДВС                   м. Дніпра Черновою Л. В. винесено постанову про передачу виконавчого листа Кремінського районного суду Луганської області №414/218/17                        від 29 серпня 2017 року до ВПВР ДДВС у строк до 15 лютого 2018 року.
 
З реєстраційно-контрольної картки виконавчого провадження (а.с. 224, т. 2) та пояснень, наданих у судовому засіданні представником виконавчої служби вбачається, що зазначене виконавче провадження надійшло до Міністерства юстиції України 26 лютого 2018 року. Після цього, 27 лютого 2018 року Міністром юстиції України було проставлено візу про передачу виконавчого провадження № 54703911 директору Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйову О. В., а наступного дня, тобто 28 лютого 2018 року, останнім було проставлено візу про передачу цього виконавчого провадження начальнику ВПВР ДДВС Клименку Р. В.
05 березня 2018 року    ОСОБА_1 звернулась до начальника ВПВР ДДВС
зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, яку мотивувала допущенням останнім значної затримки у виконанні вказаного судового рішення та просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця та зобов`язати його невідкладно виконати рішення суду.
 
15 березня 2018 року старшим державним виконавцем ВПВР ДДВС Мурихіним С. В. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження № 54703911, в якій зазначено, що 01 грудня 2017 року директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про передачу цього виконавчого провадження до ВПВР ДДВС для подальшого виконання (а.с. 3, т. 2).
 
У матеріалах справи міститься копія листа начальника ВПВР ДДВС                   Клименка Р. В. від 16 квітня 2018 року № Г-6014/20.1/20, у якому                      ОСОБА_1 проінформовано про прийняття державним виконавцем виконавчого провадження № 54703911 та проведення останнім розподілу коштів між стягувачами відповідно до вимог статті 46 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження                               від 25 травня 2018 року рішення суду фактично виконано 14 травня 2018 року (а.с. 49, т.3).
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Виконання судових рішень покладено законом на органи Державної виконавчої служби України, а порядок їх виконання визначений Законом України «Про виконавче провадження».
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд неодноразово робив висновок, що це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обов`язкове, судове рішення залишалося невиконаним (рішення у справах «Іммобільяре Саффі» проти Італії», 22774/93, 28 липня 1999 року,                     § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40, а також «Півень проти України», «Жовнір проти України», «Шмалько проти України», «Ромашов проти України»).
 
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.
 
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням засади розумності строків виконавчого провадження.
 
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
 
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 05 серпня 2016 року №2432/5, вхідна кореспонденція, в тому числі виконавчі документи, приймається й опрацьовується відповідальною особою (приватним виконавцем або його помічником) і реєструється у Системі в день її надходження. У разі наявності технічних підстав, що унеможливлюють роботу Системи, реєстрація вхідної кореспонденції здійснюється невідкладно після відновлення функціонування Системи.
 
У пункті 9 розділу V «Порядок передачі виконавчих документів та виконавчих проваджень» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29 вересня 2016 року, про передачу виконавчого провадження іншому органу державної виконавчої служби або до виконавчої групи державний виконавець виносить відповідну постанову, яку разом з матеріалами виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення надсилає до органу державної виконавчої служби, до якого передається виконавче провадження. Державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження.
 
Установивши, що відповідно до візи директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Воробйова О. В.                                        від 28 лютого 2018 року виконавче провадження № 54703911, відкрите на виконання виконавчого листа про стягнення з боржника ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь стягувача ОСОБА_1 суми депозиту, мало бути передане до ВПВР ДДВС для подальшого виконання, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що винесення державним виконавцем ВПВР ДДВС постанови про прийняття цього виконавчого провадження до виконання лише 15 березня 2018 року є невиправдано тривалим і порушує правомірні очікування стягувача на своєчасне виконання рішення суду. 
 
Враховуючи, що державним виконавцем під час примусового виконання рішення суду у передбачені законом та розумні строки не були вжиті необхідні та достатні заходи для виконання вищевказаного судового рішення, суди дійшли правильного висновку про визнання бездіяльності неправомірною.
 
При цьому не ґрунтуються на вимогах закону та є безпідставними доводи касаційної скарги щодо отримання вказаних матеріалів виконавчого  провадження державним виконавцем 14 березня 2018 року та як наслідок відсутність його вини у тривалому прийнятті цих матеріалів, оскільки останній не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, що ним не було зроблено. При цьому виконавчою службою не надано доказів щодо наявності технічних підстав, що унеможливлюють роботу системи з реєстрації виконавчих проваджень.
 
Визнаючи неправомірною бездіяльність начальника ВПВР ДДВС                     Клименка Р. В. з неналежного розгляду скарги стягувача ОСОБА_1                 від 05 березня 2018 року, суди підставно виходили з відсутності належних доказів надіслання скаржнику листа-відповіді на її скаргу на виконання покладених на начальника обов`язків.
При цьому доводи касаційної скарги про те, що заявником не доведено чим саме порушуються її права у зв`язку із неотриманням відповіді на її скаргу, не ґрунтуються на положеннях статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», згідно із якими рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
 
Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.
 
Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
 
Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів з їх оцінкою.
 
Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а  ухвалу Кремінського районного суду Луганської області від 05 жовтня 2018 року та постанову Луганського апеляційного суду від 11 січня 2019 року - без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
                                                                                                           
О. М. Осіян 
                                                                                                        
Н. Ю. Сакара