Дата документу 14.12.2020 Справа № 316/2803/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
     Єдиний унікальний №316/2803/20                   Головуючий у 1 інстанції Бульба О.М.
Провадження № 22-ц/807/3327/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
14 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Крилової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення  Енергодарського міського суду Запорізької області від 25 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування позову зазначено, що  ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від12.05.2006 р.
Відповідач, при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та Банком – Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Заявою відповідач підтвердила той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були наданій їй для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», копія яких додаються до позовної заяви.
Підписавши заяву, між сторонами, у відповідності до ст.634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг. 
На підставі Договору про надання банківських послуг було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, який зазначено в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку, номери та строк дії зазначено у довідці про отримання картки, яка додається. 
В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 14000 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позовної заяви.
Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах кредитного ліміту.
Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, однак своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями Банку не надавав, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, таким чином не виконавши зобов`язання за Договором.
Редакцією п.2.1.1.2.12. Умов та Правил, яка почала діяти з 01.03.2019 р. встановлено, що із 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, а також процентів від суми неповернутого у строк кредиту, у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлені за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для картки «Універсальна» та 84,0% - для картки «Універсальна голд».
У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 15.07.2020 р. має заборгованість в сумі 27993,98 грн., яка складається з наступного: 18660,63 грн. – заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 000,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 18660,63 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 000,00 грн. – заборгованість по нарахованими відсотками; 9334,35 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 000,00 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 - нарахована пеня; 0,00 – нарахована комісія.
Відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг.
Просило суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12.05.2006 р. в розмірі 27994,98 грн. станом на 15.07.2020 р. та судові витрати у розмірі 2102 грн. судового збору.
Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 25 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася, що за положеннями ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 03.08.2006 р., а ні як заявлено представником позивача - 12.05.2006 р., підписала Заяву б/н (а.с.56-56зворот), у розділі «Банківські послуги», якої, також зазначено: Кредитна картка, тип карти: 414960533, сума кредитного ліміту: 500 грн., базова процентна ставка: 36 процентів із розрахунку 360 днів у році, строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії карти, порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. А також зазначено, що вона ознайомлена та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і тарифами банку, виявляє свою згоду з тим, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами, складає між нею та банком договір надання банківських послуг.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що Заява від 03.08.2006 р., не містить посилань на те, що умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк» були надані відповідачу в письмовій формі та ним у письмовій формі отримані як «Умови та правила надання банківських послуг» так і «Тарифи банку», як про це зазначає представник позивача у змісті позову (а.с.2зворот), а також, що відповідачем були отримані зазначені в заяві «Умови надання банківських послуг» , «Правила користування платіжною карткою» і «Тарифи банку».
Крім того, заява від 03.08.2006 р., не містить і посилань на те, що зазначені в ній Умови надання банківських послуг та Тарифи були затверджені Наказом банку, на який вказує представник позивача у позові та який додає до матеріалів (а.с.63-65).
Доданий представником позивача до матеріалів позову примірник «Умов та Правил надання банківських послуг», не містить посилань на те, яким наказом та за якою датою їх було затверджено, а отже неможливим є встановлення того, що умови зазначені в доданому примірнику діяли на дату підписання відповідачем Заяви 03.08.2006 р. 
Вказаний примірник «Умов та Правил надання банківських послуг» не містять та не передбачає підпису відповідача, дати підписання та інших даних які б ідентифікували особу відповідача,її згоду із зазначеними в цьому документі умовами та правилами надання банківських послуг, у тому числі і визначених ними обов`язків та відповідальності. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з примірнику «Умов та Правил надання банківських послуг» не можливо встановити і того, що вони відносяться до грошових зобов`язань відповідача перед позивачем які виникли як 03.08.2006 р. (дати підписання заяви) так і 12.05.2006 р., як зазначає представник позивача.
Не містить Заява від 03.08.2006 р. і посилань на те, що «Умови та правила надання банківських послуг» так «Тарифи банку» про які зазначає позивач та надає до позовної заяви, чи будь-які інші, є складовою цієї Заяви.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що додані представником позивача до матеріалів позову, такі документи як: Розрахунки заборгованості за договором б/н від 12.05.2006 р., укладеного між Приватбанком та клієнтом – ОСОБА_2 , станом на 31.05.2015 р. (а.с.8-17зворот), станом на 30.09.2019 р. (а.с.18-31зворот) та станом на 15.07.2020 р. (а.с.32-32зворот), Банківська виписка в період з 03.08.2006 р. по 01.05.2020 р. (а.с.33-53зворот), Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_2 (а.с.55), Довідка про видачу кредитних карток (а.с.54), копія паспорта на ім`я відповідача (а.с.67-67зворот) - не містять Умов, Правил та Тарифів обслуговування кредитного рахунку, як ті, що надані до позовної заяви так і ті про які зазначає сторона позивача у змісті позову, які б, при цьому, були узгоджені обома сторонами. Крім того, зазначені документи не містять і посилань на те, що їх складовою є Умови та правила надання банківських послуг про які зазначає представник позивача у позові та/або які додає до позовної заяви.
За приписами статей 626, 628, 638, 640, 1066, 1071 ЦК України, договір повинен містити реквізити, в даному випадку, кредитного договору, однак зазначені вище матеріали, які додані позивачем до матеріалів позовної заяви, не містять та не передбачають і реквізитів кредитного договору.
Згідно правового висновку викладеного Великою Палатою Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), Умови та Правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
У вказаній постанові, Велика Палата Верховного Суду, зокрема, зробила і висновок про те, що згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність посилання представника позивача і долучення до матеріалів позову, будь-яких Умов, Правил та Тарифів, за якими обслуговуються кредитні рахунки в разі відсутності погодження з усіма їх складовими зі сторони позичальника (відповідача по справі), а отже безпідставним є посилання позивача і на те, що при укладанні кредитного договору сторони керувались правилами встановленими частиною 1 статті 634 ЦК України, оскільки, в даному випадку, їх застосування є неможливим.
Доказів наявності заяви чи анкети-заяви датованої 12.05.2006 р. та підписаної відповідачем, про яку зазначає позивач у змісті позову та вважає, що вона є складовою кредитного договору б/н укладеного 12.05.2006 р. – судом не встановлено.
Судом першої інстанції вірно вставнолено з «Банківської виписки» (а.с.33-53зворот), яка є первинним документом, оскільки в ній зафіксовано факт виконання господарських операцій за особовим рахунком відкритим в Банку позивача, у сукупності із даними Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача (а.с.55) та Довідки про кредитні картки (а.с.54), з`ясовано, що позивачем було відкрито в Банку позивача на ім`я відповідача картковий рахунок номером: НОМЕР_1 , по якому було встановлено 03.08.2006 р. кредитний ліміт в розмірі 500 грн.(а.с.53зворот) та в подальшому, за яким, розмір кредитного ліміту змінювався позивачем та з 04.10.2019 р. становив 0,00 гривень. 
Встановлено, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок для здійснення відповідачем операцій за яким, позивачем видавались відповідачу кредитні картки, номера яких зазначено у вказаній Довідці про кредитні картки (а.с.54).
Зазначена «Банківська виписка» достовірно підтверджує як надання відповідачу позивачем так і користування відповідачем наданими грошовими коштами позивача, а отже і виникнення та існування грошових (кредитних) зобов`язань відповідача перед позивачем.
Враховуючи вищезазначені висновки суду та зміст Заяви б/н від 03.08.2006 р., судом вірно встановлено, що єдиними умовами за якими обслуговувався зазначений кредитний рахунокномером: НОМЕР_1 та на які відповідач, як позичальник, надала свою згодуі які узгоджені обома сторонами, оскільки Заява від 03.08.2006 р. містить погодженнязазначених в ній умов представником Банку (а.с.56зворот), є ті умови які зазначено у змісті самої Заяви від 03.08.2006 р., що містяться в розділі «Кредитна картка» «Банківських послуг», оскільки у інших розділах умови кредитування відсутні. 
У вказаному розділі «Кредитна картка» вказано наступні умови: Кредитна картка, тип карти: 414960533, сума кредитного ліміту: 500 грн., базова процентна ставка: 36 процентів із розрахунку 360 днів у році, строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії карти, порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Інші умови кредитування, у тому числі можливість нарахування будь-яких видів пені, іншого розміру процентів, можливості нарахування пені, комісій, процентів та автоматичного списання з інших рахунків відповідача відкритих в установі позивача - поза межами строку дії картки (карткового рахунку) - відсутні.
Відповідно до даних Довідки по кредитних картках, за вказаним у Банківській виписці кредитному рахунку, строк дії останньої кредитної карти виданої позивачем відповідачу становив – до 03/19 (а.с.54).
Згідно правовому висновку Великої Палати Верховного суду у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), зазначено, що відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. 
Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Представником позивача надано «Банківську виписку» по особовому рахунку на ім`я відповідача за період з 03.08.2006 р. по 01.05.2020 р., з якої встановлено наступне:
Відповідач фактично користувалася грошовими коштами наявними на даному рахунку, шляхом їх зняття у готівковій формі та здійснення операцій з їх використання на свої різноманітні потреби у безготівковій формі в період з 11.08.2006 р. по 25.10.2017 р. (включно), тобто у строк дії карток, в загальній сумі 51543 грн. 36 коп. (а.с.53зворот-34зворот).
При цьому, за період дії картки, останній є: до 03/19, про що зазначено вище, а фактично, в період з 11.09.2006 р. по 19.03.2019 р. (включно), відповідачем шляхом поповнення грошовими коштами у готівковій формі та безготівковій, у тому числі, шляхом переказу з інших рахунків, автоматичного списання коштів Банком позивача з інших рахунків відповідача, було зараховано загальну суму грошових коштів в розмірі 64476 грн. 13 коп. (а.с.53зворот-33зворот).
Колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не лише повернула фактично використану суму грошових коштів у період дії строку картки, тобто у строк дії кредитного договору, сплатила грошових коштів на 9932 грн. 77 коп. більше ніж використала у вказаний вище період: з 11.08.2006 р. по 25.10.2017 р. (включно).
Після 03/19, тобто, після 01.04.2019 р., відповідачем самостійно було внесено 03.04.2019 р., через термінал поповнення, готівкових грошових в розмірі 500 грн. (а.с.33зворот).
У період після закінчення строку дії картки, тобто фактично з 12.04.2019 р. по 01.02.2020 р. (включно), за відсутності доказів наявності розпорядження позичальника (ч.1 ст.1071 ЦК України) та наявності письмових договорів між позивачем та відповідачем, позивачем було здійснено автоматичне списання з інших рахунків відповідача на даний кредитний рахунок, грошових коштів у загальній сумі 6296 грн. 67 коп.
Таким чином, фактично, відповідачем також було сплачено на користь позивача на зазначений кредитний рахунок у період після закінчення строку дії картки, а фактично з 03.04.2019 по 01.02.2020 р. (включно), грошових коштів у загальному розмірі 6796 грн. 67 коп.
Судом вірно встановлено, що у період з 11.08.2006 р. по 01.02.2020 р. (включно) відповідачем було здійснено поповнення кредитного рахунку грошовими коштами на загальну суму 71272 грн. 80 коп., що на 19729 грн. 44 коп. більше розміру грошових коштів фактично використаних відповідачем.
Належних доказів здійснення операцій за зазначеним рахунком в період після 01.05.2020 р. по 15.07.2020 р. – позивачем суду не надано.
У своїй постанові від  03.07.2019 р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, судом вірно встановлена не лише відсутність у відповідача заборгованості за поточним тілом кредиту в розмірі 18660 грн. 63 коп., яку позивач зазначив складовою тіла кредиту, вказавши при цьому, що заборгованість за поточним тілом кредиту становить нульові показники, а і переплата за тілом кредиту в загальній сумі 19729 грн. 44 коп.
Банком не наведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за «простроченим тілом кредиту», та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення, а судом наявності визначеного законодавством такого терміну як «заборгованість за простроченим тілом кредиту» - не встановлено, умовами Заяви від 03.08.2006 р. – стягнення такого виду заборгованості з тіла кредиту – не передбачено, що також позбавляє суд можливості покладати на споживача банківських послуг (відповідача по справі) відповідальність по сплаті такого виду заборгованості, оскільки при цьому буде порушуватись принцип юридичної (правової) визначеності, який визначає якість законодавства, однозначність та точність формулювання правових норм.
За відсутності погодження з відповідачем умов щодо стягнення такого виду пені, як зазначено у Банківській виписці, як «пеня за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн.», позивачем було нараховано відповідачу та здійснено списання з карткового рахунку у період строку дії картки, тобто до 01.04.2019 р. (включно) – в розмірі 850 грн., а в період після строку дії картки, тобто фактично з 01.05.2019 р. по 01.05.2020 р. – в розмірі 250 грн.Проте, позивачем не заявляється до стягнення сума пені.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що заявою від 03.08.2006 р. не передбачено нарахування відповідачу такого виду пені як «пеня за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн.», судом не встановлено законодавчо передбаченої можливості нарахування такого виду пені як у строк дії карткового рахунку (кредитного договору) так і після закінчення строку дії кредиту, а отже як нарахування так і списання з кредитного рахунку відповідача зазначеного виду пені, загальна сума якої становить 1100 грн. є безпідставним.
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками в сумі 9334 грн. 35 коп., суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень статті 536 ЦК України та з банківської виписки було встановив, що позивачем, було здійснено нарахування та списання з кредитного рахунку відповідача, фактично у період з 29.09.2006 по 01.05.2020 р. (включно) загальний розмір процентів в сумі 46835 грн. 56 коп., при цьому, в період до 31.08.2014 р. за процентною ставкою 2,5 відсотка, в подальшому – до 31.03.2015 р. за процентною ставкою 2,9 відсотка, та в подальшому до 01.05.2020 р. за процентною ставкою 3,6 відсотка, що свідчить на самостійну зміну позивачем умов визначених Заявою від 03.08.2020 р. щодо розміру процентної ставки, а також нарахування процентів за ставкою 3,6 поза межами строку дії картки (кредитного договору) - в період після 01.04.2019 р., за відсутності погодження з відповідачем нарахування такого розміру процентів (ст.1048, 1054, 1056-1 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.1050 ЦПК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За приписами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Відповідно до положень ст.1048 ЦК України, якщо розмір і порядок одержання процентів договором не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України та у разі відсутності домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Колегією суддів не встановлено наявності розрахунку заборгованості та пред`явлення до стягнення з відповідача на користь позивача розміру процентів нарахованих позивачем як в період так і поза межами строку дії кредиту за ставкою визначеноюч.2 ст.625 ЦК України чи ставкою визначеною ст.1048 ЦК України.
Посилання сторони позивача, що клієнт зобов`язується сплатити на користь банку проценти у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України які встановлені за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для картки «Універсальна» та 84,0% - для картки «Універсальна голд», суд вважає безпідставним, враховуючи також і те, що ч.2 ст.265 ЦК України не передбачає такого розміру процентів.
Банківська виписка надана у період до 01.05.2020 р., позивачем заявляється стягнення процентів у період до 01.07.2020 р., позивачем проценти нараховуються без визначення конкретних сум за конкретною процентною ставкою у конкретні строки дії карток, у тому числі у строк до 01.04.2019 р. – строку дії останньої картки наданої відповідачу за кредитним рахунком, що позбавляє можливості суду самостійного здійснення перевірки проведених позивачем розрахунків процентів, враховуючи, як неузгодженість самого розміру процентів за якими позивач здійснює їх нарахування та періоду нарахування, так і положення законодавства, якими передбачено порядок та розмір нарахування процентів, враховуючи і те, що в довідці про зміну умов кредитування зазначено тіло кредиту станом на 10.04.2019 р. було нульовим, проте розмір тіла кредиту на 01.04.2019 р. – не зазначено, а самостійного його визначення судом є неможливим з наявних у суду матеріалів, враховуючи також і нарахування процентів позивачем поза межами строку кредитування за неузгодженими тарифами та за недотриманням зазначених вище положень законодавства. Клопотань про призначення по справі відповідних експертиз з метою доведення обґрунтованості проведених позивачем розрахунків – від позивача до суду не надходило.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність заборгованості з тіла кредиту, не доведення стороною позивача належними та допустими доказами нарахування відповідачу «заборгованості за простроченими відсотками», тому заявлений позивачем розмір заборгованості за простроченими відсотками в сумі 9334 грн. задоволенню не підлягає та дійшов правомірного висновку відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків оскаржуваного судового рішення і не впливають на правильність вирішення спору по суті та не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування законного і обґрунтованого судового рішення.
Суд не може прийняти докази, які додані позивачем до апеляційної скарги, а саме виписку по картрахункам, Довідку про термін дії картки, копію паспорту споживчого кредиту, оскільки скаржником не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3 ст.367 ЦПК України).
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Перешкод, у передбаченому ЦПК порядку, подати до суду першої інстанції докази у АТ КБ «ПриватБанк» не було, більше того позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду першої інстанції з клопотанням про розгляд справи в порядку спрощеного провадження та клопотанням про розгляд справи за відсутності позивача в якій зазначило про наявність всіх доказів в матеріалах справи та про те, що клопотання з боку позивача відсутні, у зв`язку з чим, має нести ризик настання негативних наслідків пов`язаних з вчасно неподаними доказами.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.374,375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 25 вересня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 14 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: