ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа №826/9720/17
адміністративне провадження №К/9901/15103/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Тацій Л.В.,
суддів: Рибачука А.І.,  Стеценка С.Г., 

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (далі - ГУ ДПС у місті Києві) на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року (головуючий суддя: Глущенко Я.Б., судді: Пилипенко О.Є., Черпіцька Л.Т.) у справі 826/9720/17 за позовом ГУ ДПС у місті Києві до Державного реєстратора Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області Власюка Анатолія Володимировича про скасування реєстраційного запису,-
В С Т А Н О В И В:
Установлені судами фактичні обставини справи, короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції
У серпні 2017 року Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві звернулась у суд з позовом до Державного реєстратора Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області Власюка Анатолія Володимировича про скасування реєстраційного запису.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, 19 вересня 2019 року Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві подала апеляційну скаргу.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження.
Постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року замінено Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на правонаступника - Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - позивач, ГУ ДФС у м. Києві), зазначену ухвалу скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.
Ухвалою апеляційного суду від 17 квітня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху через невідповідність вимогам статей 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: позивачем пропущений тридцятиденний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та не надано документ про сплату судового збору у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір».
18 травня 2020 року до суду надійшла заява Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якій зазначено, що основною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження слугувало неналежне виконання відповідальним юристом покладених на нього обов`язків по підготовці та поданню апеляційної скарги, про що стало відомо після його звільнення.
Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19 травня 2020 року визнав неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначені у заяві ГУ ДПС у місті Києві та відмовив у відкритті апеляційного провадження на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2019 року на підставі пункту 4 частини першої статті  299  КАС України. Постановляючи цю ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження судового рішення і зазначені відповідачем підстави для поновлення строку апеляційного оскарження не можна визнати поважними, оскільки вони не пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи (яка "сама повинна цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки") та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк, подання апеляційної скарги. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу у якій просить суд касаційної інстанції скасувати її, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не враховано подану ГУ ДПС у місті Києві заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Провадження в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 07.07.2020 відкрив касаційне провадження за скаргою ГУ ДПС у місті Києві.
Ухвалою від 27 жовтня 2020 року Верховний Суд призначив справу до розгляду в порядку письмового провадження.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Касаційне провадження у справі відкрито за касаційною скаргою ГУ ДПС у місті Києві, яка подана на судове рішення, право на касаційне оскарження якого передбачено ч. 3 ст. 328 КАС України.
Підставами касаційного оскарження судового рішення, зазначеного у ч.  3    ст.  328  КАС  України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (абз. 2 п. 4 ч. 4  ст. 328 КАС України).
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття  2  та частина четверта статті  242 КАС України  встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала суду апеляційної інстанції відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими з огляду на наступне.
Статтею 295 КАС України передбачено строки апеляційного оскарження.
Частиною 1 вказаної статті визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно з ч. 3 ст. 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 299 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Тобто, вказаною законодавчою нормою встановлено дві обставини, за яких суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження: якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження та якщо наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06  лютого  2020  року у справі №  420/5137/18.
Суд поновлює або продовжує процесуальний строк, якщо визнає поважною причину пропуску даного строку (поважність причин повинен доводити скаржник).
Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин.
Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
З матеріалів справи встановлено, що Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалив рішення по цій справі 01    липня 2019    року, його повний текст складено також 01.07.2019.
Суд апеляційної інстанції також встановив, що копія оскаржуваного рішення суду вручена позивачу 09 липня 2019 року.
Як на підставу поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та його поновлення ГУ ДПС у м. Києві посилався на перебування відповідального юриста, на якого були покладені обов`язки по підготовці та поданню апеляційної скарги на лікарняному, а потім його звільнення.
Як встановлено Шостим апеляційним адміністративним судом, відповідно до копій лікарняних листів, виданих на ім`я відповідального юриста Мірошниченка В.Р. , останній перебував на лікарняному з 22 по 23 серпня 2019 року та з 27 по 29 серпня 2019 року, а згідно наказу від 22 серпня 2019 року №1510-о - з 30 серпня 2019 року звільнений з посади за угодою сторін. Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що строк на подання апеляційної скарги сплинув 09 серпня 2019 року, коли відповідальний юрист перебував на роботі.
Також суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив доводи заявника апеляційної скарги про те, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними через неналежне виконання юристом свої обов`язків, позаяк недоліки в організації робочого процесу не є об`єктивними та непереборними обставинами, які перешкоджають оскаржити судове рішення в межах встановленого законодавством строку.
Поряд з цим, колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Верховний Суд враховує, що судом для заявника були забезпечені умови, за яких позивач як суб`єкт владних повноважень не тільки мав можливість, а й процесуальний обов`язок вжити всі можливі заходи задля доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.
Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом апеляційної інстанції. Касаційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в заяві про поновлення строку та з урахуванням яких суд апеляційної інстанції надав оцінку поважності причин пропуску строку.
З огляду на викладене Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року по справі 826/9720/17 є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд апеляційної інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір при дотриманні норм процесуального права, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення апеляційного адміністративного суду, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.
Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року по справі 826/9720/17 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя- доповідач:                                                                                           Л.В. Тацій
Судді:                                                                                                              А.І. Рибачук 
                                                                                                              С.Г. Стеценко