ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 743/1604/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції:Яхно Ю.Л.,

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т., 
секретаря                                                  Ткаченка В.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до Громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 про продовження строку затримання, за апеляційною скаргою Громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:
19 листопада 2019 року Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – позивач, ВЧ НОМЕР_1 ) звернулась у суд з позовом до Громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 (далі – відповідач, ОСОБА_1 ) про продовження строку затримання з метою забезпечення передачі її відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, а саме до 29 травня 2021 року. 
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2020 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення дій, направлених на реалізацію процедури реадмісії, підстави для продовження строку затримання відсутні. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні. 
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, з таких підстав.
Судом установлено, що відповідач є громадянкою Соціалістичної Республіки В`єтнам.
29 травня 2020 року о 13 год. 05 хв. відповідач виявлена та затримана в складі групи осіб прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» на ділянці відповідальності ВПС «Ужгород» в районі 218 прикордонного знаку близько 700 м. до державного кордону України, при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку.
У зв`язку з відсутністю у відповідача документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України або дають право на виїзд за межі території України, її було затримано відповідно до статті 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 червня 2020 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року, відповідача затримано з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію на строк, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.
З метою передачі відповідача відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, позивач неодноразово звертався до Надзвичайного і Повноваженого посла В`єтнаму в Україні безпосередньо та через Департамент консульської служби Міністерства закордонний справ України для документування, у тому числі відповідача, та передачі на виконання угоди про реадмісію за межі території України.
У зв`язку з неотриманням відповіді на зазначені звернення та закінчення шестимісячного строку затримання, ВЧ НОМЕР_1 звернулась із позовом про його продовження.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутня будь-яка інформація з країни громадянської належності відповідача, необхідна для її реадмісії, а також, що на запити позивача не надано відповіді ані з Департамента консульської служби МЗС України, ані з Посольства Соціалістичної Республіки В`єтнам. За таких умов неможливо забезпечити проведення процедури реадмісії, тому відповідно до законодавства є підстави для продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI   (далі – Закон України №3773-VI).
Відповідно до частини 1 статті 30 цього Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Особливості провадження у справах з приводу затримання іноземців регулюються положеннями статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України.
Частиною 1 цієї правової норми встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав уважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Відповідно до частини 11 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
З системного аналіза наведених правових норм слідує, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подання відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.
Як убачається із матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, підставою для звернення до суду стало відсутність інформації з країни громадянської належності відповідача, з метою отримання якої позивач неодноразово звертався до Надзвичайного і Повноваженого посла В`єтнаму в Україні безпосередньо та через Департамент консульської служби Міністерства закордонний справ України.
З огляду на викладене, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача про ненадання позивачем доказів на підтвердження наявності підстав для продовження строка затримання.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції в частині, що оскаржується відповідачем, не спростовують.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи   статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України   визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 33, 34, 242-244, 289, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19 листопада 2020 року   залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.Т. Черпіцька