22-ц/804/2997/20 
                                                                                222/551/20 
                                               
                                                                            Єдиний унікальний номер 222/551/20
                                                                        Номер провадження 22-ц/804/2997/20

П О С Т А Н О В А
І м е н е м    У к р а ї н и

15 жовтня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого  Мироненко І.П.
          суддів:            Баркова В.М., Лопатіної М.Ю.       
                       за участі  секретаря  Сікори М.М.
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ; 
відповідач - ОСОБА_2 ;

розглянувши  у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 27 липня 2020 року, постановленого у складі судді Доценко С.І., -

в с т а н о в и в:

1. Описова частина
Короткий зміст вимог
У квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/6 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 березня 2020 року. 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що на підставі виконавчого листа № 222/125/15-ц, виданого Володарським районним судом Донецької області від 14 травня 2015 року з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку. Проте, з часу присудження аліментів на утримання сина ОСОБА_3 сімейний та матеріальний стан позивача змінився. Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2020 року з нього на користь ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10 березня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 27 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Зменшено розмір аліментів, визначених та стягнутих за рішенням Володарського районного суду Донецької області від 18 березня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/5 частини його заробітку (доходу) до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до повноліття дитини.
Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що на момент звернення з позовом до суду у позивача, який є платником аліментів на користь відповідачки, змінився сімейний стан, у нього з`явився обов`язок по утриманню ще однієї дитини.

Надходження апеляційної скарги до апеляційної інстанції та її короткий зміст
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 15 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 . 
В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішенням Володарського районного суду Донецької області від 18 березня 2015 року у справі 222/1125/15-ц, позивач вже зменшував розмір аліментів на утримання спільного сина ОСОБА_3 з 1/4 частки усіх видів доходів до 1/5 частки, посилаючись на ті самі підстави, що і у даній справі. У 2015 році позивач зазначав, що на його утриманні знаходиться донька ОСОБА_5 та дружина ОСОБА_4 , яка на той час знаходилась у декретній відпустці по догляду за дитиною. На теперішній час у позивача відпала необхідність в утриманні дружини ОСОБА_6 , так як вона вже не знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, а також разом з позивачем вони спільно не проживають, господарства не ведуть. Таким чином, порівняно з часом винесення рішення Володарського районного суду Донецької області від 18 березня 2015 року кількість осіб що знаходились на утриманні позивача зменшилась з 4-х до 2-х осіб.
Позивачем не долучено до матеріалів справи довідку про свої доходи, без якої неможливо встановити в якому саме матеріальному становищі він знаходиться та які саме доходи отримує. 
Вважає безпідставним посилання позивача на п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, про необхідність стягнення на двох дітей аліментів у розмірі 1/3 частини доходів, оскільки у даному випадку йдеться про зміну розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду, а не судового наказу і двоє дітей, на яких стягуються аліменти з різних сімей. 
Також безпідставним є посилання позивача на сплату ним комунальних послуг які значно зменшують розмір його щомісячного доходу, оскільки ним не надано цьому підтверджень та сплата комунальних послуг не пов`язана зі сплатою аліментів.

Аргументи учасників справи
Позивач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання до суду  заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направив, що за положеннями ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

2.Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили. 
Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки адвоката Япрах Д.Г., який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
Матеріалами справи встановлено, що на підставі рішення Володарського  районного суду Донецької області від 18 березня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частки його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Згідно судового наказу, виданого 01 квітня 2020 року Орджонікідзевським районним судом міста Харкова з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Дані положення набули втілення в практиці Європейського суду з прав людини, у справі «Хант проти України» рішення від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04, §54) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, №250, ст. 35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Відповідно до ст.ст.150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Частиною другою ст.182 СК України в редакції Закону України № 2037-VIII від 17 травня 2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Аналогічне роз`яснення міститься у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Отже, враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів або зміна його сімейного стану, погіршення стану його здоров`я, може бути підставою для задоволення його вимоги про зменшення розміру аліментів. Тягар доказування вказаних обставин покладається на позивача.
Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.62 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст.129 Конституції України), що передбачено і ст.12 ЦПК України.
На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За змістом ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.
Звернувшись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач у виконання вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України не довів суду наявності обставин, які згідно зі ст.192 СК України можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Зокрема, позивач не надав суду доказів зміни матеріального або сімейного стану його (платника аліментів) чи відповідачки (одержувача аліментів).
Виходячи з аналізу ст.192 СК України під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язанні надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Зміна сімейного стану є самостійною підставою для зміну розміру стягуваних аліментів незалежно від зміни матеріального стану.
Встановивши, що з позивача судовим наказом від 01 квітня 2020 року стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, що стягуються на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже примусове стягнення аліментів на утримання дитини не впливає на обов`язок батька по її утриманню.
Зі змісту рішення Володарського районного суду Донецької області від 18 березня 2015 року вбачається, що за позовом ОСОБА_1 було змінено розмір аліментів, що стягуються на утримання сина ОСОБА_8 з ? до 1/5 частини доходів, у зв`язку із зміною сімейного стану позивача та народження другої дитини ОСОБА_7 .
Матеріальний стан платника аліментів відповідно до ст.182 СК України враховується при визначені розміру аліментів, що і було зроблено місцевим судом, який визначив справедливий та розумний розмір аліментів, врахувавши перебування двох малолітніх дітей на утриманні позивача.
Позивачем не було надано доказів про отримувані доходи та зміну матеріального становища.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з цим апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат
Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної  інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені у цій справі підлягають перерозподілу.
Оскільки судове рішення скасовано і у задоволенні позову відмовлено, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, 

п о с т а н о в и в:
   
Апеляційну  скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Володарського районного суду Донецької області від 27 липня 2020 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, стягнутих за рішенням Володарського районного суду Донецької області від 18 березня 2015 року на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/5 частини його заробітку (доходу) до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті  судового збору у розмірі 1261,20 грн.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий                                                                                            І.П. Мироненко 

Судді:                                                                                                      В.М. Барков

                                                                                                                М.Ю. Лопатіна          

Повний текст судового рішення складено 16 жовтня 2020 року.

Суддя                                                                                                      І.П. Мироненко