СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2020 р.                                                                         Справа № 905/2391/19  

Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Пуль О.А., суддя Здоровко Л.М., суддя  Плахов О.В.;
розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Костянтинівського міського центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (вх.№2052Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 15.07.2020 (повний текст рішення складено та підписано 15.07.2020 у приміщенні господарського суду Донецької області суддею  Черновою О.В.) у справі №905/2391/19
за позовом Костянтинівського міського центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, м. Констянтинівка, Донецька область, 
до Управління освіти Костянтинівської міської ради, м. Констянтинівка, Донецька область,
про стягнення виплаченого забезпечення та вартості наданих послуг на випадок безробіття у розмірі 70669,80 грн,-
ВСТАНОВИЛА:
Костянтинівський міський центр зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Управління освіти Костянтинівської міської ради про стягнення виплаченого забезпечення та вартості наданих послуг на випадок безробіття у розмірі 70669,80 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на той факт, що гр. ОСОБА_1 за час перебування на обліку в центрі зайнятості з 24.12.2018 по 19.09.2019 виплачено допомогу по безробіттю на загальну суму 70669,80 грн, яка на підставі ст.35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" підлягає утриманню з відповідача.
Рішенням господарського суду Донецької області від 15.07.2020 у справі №905/2391/19 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Управління освіти Костянтинівської міської ради на користь Костянтинівського міського центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття виплачене забезпечення на випадок безробіття у розмірі 60361,55 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1640,73 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Мотивуючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача витрат на фінансування громадських робіт ОСОБА_1 у розмірі 10308,25 грн, оскільки останнім належних у розумінні ст.76 Господарського процесуального кодексу України доказів понесення таких витрат до суду не надано.
Позивач з вказаним рішенням не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить рішення господарського суду Донецької області від 15.07.2020 у справі №905/2391/19 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Управління освіти Костянтинівської міської ради витрат на фінансування громадських робіт ОСОБА_1 у розмірі 10308,25 грн та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Костянтинівського міського центру зайнятості задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що не згоден з рішенням суду першої інстанції саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на фінансування громадських робіт ОСОБА_1 та відповідно, у частині розподілу витрат по сплаті судового збору. Посилаючись на абзац 4 частини 2 ст.7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», зазначає, що ОСОБА_1 у період перебування на обліку в центрі зайнятості брала участь у громадських роботах з 04.02.2019 по 28.02.2019, з 04.03.2019 по 29.03.2019, з 02.04.2019 по 26.04.2019, з 03.05.2019 по 31.05.2019, які були профінансовані Костянтинівським міським центром зайнятості у загальному розмірі 10308,25 грн. З 14.09.2018 ОСОБА_1 відносилась до зайнятого населення, а тому  відповідно до частини 4 ст.35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з роботодавця (Управління освіти Костянтинівської міської ради) утримується сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Як стверджує апелянт, суд першої інстанції не надав належну правову оцінку доказам у справі, а саме: акту розслідування страхових випадків, претензії тощо. Апелянт зазначає, що до позовної заяви було додано завірену копію претензії та доказів направлення її з додатками (розрахунком та додатком до ПК про прийняті рішення про нарахування та платежі) відповідачу, однак і ці докази не були досліджені судом що є порушенням ст.86 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, апелянт не отримував пояснення управління освіти у справі та вважає, що був позбавлений  можливості надати свої пояснення -відповідь та необхідні додаткові докази на обґрунтування своєї правової позиції, що є порушенням принципу змагальності сторін, передбаченого ст.19 Господарським процесуальним кодексом України, та ст.184 Господарського процесуального кодексу України.
До апеляційної скарги надано додаткові докази, а саме: копію розрахунку заробітної плати за виконані громадські роботи по ОСОБА_1 ; копії договорів з УСЗН від 01.02.2019, від 01.03.2019, від 01.04.2019, від 02.05.2019 з довідками. 
Колегія суддів зазначає про відсутність підстав для долучення додаткових доказів до матеріалів справи під час апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду, з огляду на таке.
Відповідно до частин 1, 2, 3  статті 269 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою  Господарського процесуального кодексу  покладається саме на заявника, а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.
Частиною 1, 4  статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8  статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Отже, підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від заявника, а також підтвердження такими доказами фактів, на які учасники справи посилаються у підтвердження своїх доводів та вимог.
Колегія суддів зазначає, що додані до суду апеляційної інстанції нові докази не були предметом розгляду під час ухвалення оскаржуваного рішення, а заявником не доведено належними та допустимими доказами під час апеляційного розгляду справи неможливість подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З огляду на викладене, судова колегія долучає до матеріалів справи вищенаведені додаткові докази, однак до розгляду не приймає як такі, що подані в суд апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права.
14.09.2020 від відповідача до суду надійшов відзив (вх.№8664) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вимоги Центру зайнятості не відповідають чинному законодавству. У порушення ст.259 Господарського процесуального кодексу України позивачем не надіслано відповідачу разом з апеляційною скаргою усі додатки до неї, зокрема, копій договорів з довідками. Посилаючись на ст.269 Господарського процесуального кодексу України, відповідач вважає, що позивачем не викладено в апеляційній скарзі підстав неможливості надання договорів з УСЗН до суду першої інстанції та не надано доказів неможливості подання їх до суду з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому вважає, що такі докази не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції. Також наголошує, позивач мав довести, що саме ним фінансувалась організація громадських робіт для ОСОБА_1 , однак доказів виплати або перерахування вказаних коштів відповідному підприємству, установі, організації саме на виплату ОСОБА_1 позивачем не надано. 
24.09.2020 від позивача до суду надійшла відповідь (вх.№9110) на відзив, в якій зазначає, що усі необхідні докази фінансування організації ОСОБА_1 громадських робіт були надані позивачем, а доводи, викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, вважає необґрунтованими.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Костянтинівського міського центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на рішення господарського суду Донецької області від 15.07.2020 у справі №905/2391/19. Встановлено відповідачу строк не пізніше ніж 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу. Попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами пункту 10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи, зокрема повідомленнями про вручення поштового відправлення, з яких убачається, що ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 20.08.2020 про відкриття провадження у даній справі позивач отримав 25.08.2020, відповідач - 25.08.2020 (а.с.121-122). 
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи та вимоги учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
17.12.2018 до Костянтинівського міського центру зайнятості звернулась громадянка ОСОБА_1 , у зв`язку з чим їй надано статус безробітної згідно з частиною 1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» та з 24.12.2018 призначено та розпочато виплату відповідної допомоги по безробіттю. 
За період з 24.12.2018 по 19.09.2019 позивачем виплачено громадянці ОСОБА_1 допомогу по безробіттю у загальному розмірі 60361,55 грн, що підтверджується додатком до ПК про прийняття рішення щодо нарахувань та виплат, підписаного директором та головним бухгалтером Костянтинівського міського центру зайнятості (а.с.9,10). 
Постановою Донецького апеляційного суду від 26.09.2019 у справі №233/5553/18 визнано незаконним наказ №227 к/тр від 14.09.2018 Управління освіти міської ради м.Костянтинівки про притягнення до дисциплінарної відповідальності звільнення громадянки ОСОБА_1 з посади завідувача Костянтинівським дошкільним навчальним закладом №9 "Оленка" Костянтинівської міської ради Донецької області за пунктом 1 ст.41 Кодексу законів про працю України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків з 14.09.2018. Поновлено громадянку ОСОБА_1 на посаді завідувача Костянтинівським дошкільним навчальним закладом №9 "Оленка" Костянтинівської міської ради Донецької області з дня звільнення 14.09.2018.
Претензією №01/2527 від 10.10.2019 позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування протягом 15 календарних днів з моменту отримання претензії виплаченої допомоги по безробіттю громадянці ОСОБА_1 у розмірі 60361,55 грн та витрат на фінансування громадських робіт останньої у Костянтинівській міській раді у розмірі 10308,25 грн, що разом складає 70669,80 грн, у зв`язку з поновленням громадянки ОСОБА_1 на роботі за рішенням суду.
Зазначена претензія отримана відповідачем - 15.10.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №8511003708750 (а.с.17).
У зв`язку з відмовою відповідача добровільно повернути виплачену громадянці ОСОБА_1 за час перебування на обліку позивача з 24.12.2018 по 19.09.2019 допомогу по безробіттю на загальну суму 70669,80 грн позивач звернувся до суду з даним позовом.
В апеляційній скарзі заявник зазначає, що судом першої інстанції правильно стягнуто з відповідача суму допомоги по безробіттю у розмірі 60361,55 грн за період з 24.12.2018 по 19.12.2019, однак безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Управління освіти Костянтинівської міської ради витрат на фінансування громадських робіт громадянці ОСОБА_1 у розмірі 10308,25 грн, оскільки у порушення ст.86 Господарського процесуального кодексу України не надав оцінки акту розслідування страхових випадків та претензії з додатками: розрахунком та додатком до ПК про прийняте рішення про нарахування та платежі.
Колегія суддів вважає такі доводи заявника апеляційної скарги безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, а саме: претензія №01/2527 від 10.10.2019 не містить додатків (а.с.16), а суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, зазначив, що для добровільного вирішення питання щодо повернення виплачених громадянці ОСОБА_1 коштів у вигляді допомоги по безробіттю в позасудовому порядку, позивачем на адресу відповідача направлялась претензія №01/2527 від 10.10.2019.
Матеріали справи містять додаток до ПК про прийняття рішення щодо нарахувань та виплат свідчить про виплату громадянці ОСОБА_1 коштів у розмірі 60361,55 грн (а.с.9,10), що і обґрунтовано взяв до уваги суд першої інстанції.
Щодо акту розслідування страхових випадків №58 від 07.10.2019 він складався, зокрема, з метою забезпечення цільового та ефективного використання коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, яким встановлено, що з 14.09.2018 громадянка ОСОБА_1 відносилась до зайнятого населення, а тому відповідно до частини 4 ст.35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду (а.с.11).
Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто обов`язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими (ст.74,  76,  77 Господарського процесуального кодексу України). 
Отже, претензія №01/2527 від 10.10.2019 та акт розслідування страхових випадків №58 від 07.10.2019 не є належними та допустимими доказами, що підтверджують факт фінансування позивачем громадських робіт громадянці ОСОБА_1 у розмірі 10308,25 грн. 
Не надано позивачем до суду першої інстанції і доказів на підтвердження організації центром зайнятості громадських робіт та фінансування їх організації.
З огляду на зазначені обставини, господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача у частині стягнення з відповідача витрат на фінансування громадських робіт громадянці ОСОБА_1 у розмірі 10308,25 грн, оскільки позивачем не надано належних у розумінні ст.76 Господарського процесуального кодексу України доказів понесення таких витрат.
Щодо доводів апелянта про те, що він не отримував пояснення управління освіти у справі та вважає, що був позбавлений  можливості надати свої пояснення -відповідь та необхідні додаткові докази в обґрунтування своєї правової позиції, що, на його думку, є порушенням принципу змагальності сторін, передбаченого ст.13 Господарським процесуальним кодексом України та ст.184 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає, що нормами Господарського процесуального кодексу України не встановлено імперативного припису щодо направлення учасникам процесу усіх документів, зокрема, пояснень у справі, натомість відповідно до ст.42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи.
Згідно з частинами 1, 2  ст.2 Господарського процесуального кодексу України  завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до частин 1-4  статті 13 Господарського процесуального кодексу України   судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 184 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення. Інші учасники справи мають право подати свої письмові пояснення щодо відповіді на відзив та заперечення до закінчення підготовчого провадження, якщо судом не встановлено інший строк. Якщо позивачем до закінчення підготовчого провадження подано заяву про визнання недійсним повністю чи у певній частині пов`язаного з предметом спору правочину, який суперечить закону, суд надає відповідачу, іншим учасникам справи час на підготовку своїх пояснень та заперечень з приводу поданої заяви.
У даному випадку вищезазначені норми Господарського процесуального кодексу України не порушені, оскільки Кодексом не передбачено надання учасником справи відповіді на пояснення іншої сторони у справі, а судом першої інстанції при розгляді даної справи у відповідності до пункту 4 частини 5  статті 13 Господарського процесуального кодексу України створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, тому суд апеляційної інстанції не убачає порушення норм процесуального права господарським судом при винесенні оскаржуваного рішення.
Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З урахуванням викладених обставин, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не порушено і норми процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що у відповідності до вимог ст.277 Господарського процесуального кодексу України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового. 
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом першої інстанції у повній мірі з`ясовані та правильно оцінені обставини у справі та прийняте ним рішення (в оскаржуваній частині) є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не убачає. 
Керуючись статтями 254, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Костянтинівського міського центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду Донецької області від 15.07.2020 у справі №905/2391/19 у частині відмови у стягненні з Управління освіти Костянтинівської міської ради на користь Костянтинівського міського центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття витрат на фінансування громадських робіт громадянки ОСОБА_1 у розмірі 10308,25 грн залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.10.2020.

Головуючий суддя                                                                    О.А. Пуль

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко 

Суддя                                                                                           О.В. Плахов