КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

_______________________________________
Справа №758/2002/20
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/15864/2020                                                                        
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                                                           судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                               суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
                                               при секретарі                      Коліснику В.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 30 червня 2020 року (суддя Васильченко О. В.) про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, 
 встановив:
 
у лютому 2020 року заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документа, а саме договору конкретного користування від 24 вересня 1999 року.
Мотивуючи вимоги зазначала, що 24 вересня 1999 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір конкретного користування будинком по АДРЕСА_1 , предметом якого є встановлення майнових прав користування конкретними частинами будинку. Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцем його власності є син ОСОБА_2 . 
Однак, у пункті 1 договору конкретного користування нотаріусом була допущена технічна описка в написанні її по батькові - замість « ОСОБА_1 » зазначено « ОСОБА_5 ». Разом з цим, у описовій частині договору її прізвище, ім`я та по батькові зазначені вірно, також вірно зазначена її адреса реєстрації, право власності на будинок було набуто сторонами на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 3294 від 27 серпня 1999р., де також зазначені її  прізвище, ім`я та по батькові, що підтверджує належність їй договору конкретного користування.
Заявник стверджувала, що не має інформації щодо продовження здійснення нотаріусом, який посвідчував договір, нотаріальної діяльності, що унеможливлює її звернення із заявою про виправлення описки.
Заявник посилалася на те, що прийняття рішення у даній справі не впливає на права, свободи чи інтереси третіх осіб, а лише сприятиме виправленню технічної описки у договорі конкретного користування від 24 вересня 1999 року та забезпечить реалізацію її майнових прав.
Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 30 червня 2020 року відмовлено у відкритті провадження.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу судді скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Заявник посилається на обставини, викладені в заяві, та вважає помилковим висновок суду щодо наявності спору про право.
ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.22-23), у судове засідання не з`явилася, клопотання про його перенесення не подала, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у її відсутність.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справита обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суддя виходив з того, що з поданої заяви вбачається спір про право.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
             Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
 Отже, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц).
Таким чином, у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, які тягнуть за собою юридичні наслідки, від яких залежить, зокрема,  виникнення майнових прав громадян.
Звертаючись до суду, ОСОБА_1 зазначала, що встановлення факту належності їй договору конкретного користування будинком від 24 вересня 1999 року необхідно для реалізації майнових прав користування частиною будинку, який є предметом договору.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Частиною 4 статті 358 ЦК України встановлено,якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Отже, договір співвласників про користування будинком, який посвідчено 
нотаріально, є правовстановлюючим документом.
Пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;
Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при  розгляді  справи  про встановлення відповідно факту належності правовстановлюючих  документів  особі, прізвище,   ім`я,  по  батькові,  місце  і  час  народження  якої, зазначені  в  документі,  не  збігаються  з  ім`ям,  по  батькові, прізвищем,  місцем  і  часом  народження  цієї особи,  вказаними у свідоцтві про народження або  в  паспорті,  у  тому  числі,  факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі,  імені,  по батькові або замість імені чи по  батькові зазначені  ініціали  суд  повинен  запропонувати заявникові подати докази про те,  що правовстановлюючий документ належить йому і  що організація,  яка  видала  документ,  не  має можливості внести до нього  відповідні  виправлення.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 не позбавлена можливості встановити факт належності їй договору конкретного користування будинком, який посвідчено нотаріально, у порядку окремого провадження, а висновок суду першої інстанції про наявність спору про право є передчасним.
Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала про відмову у відкритті провадження у справі постановлена суддею з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 30 червня 2020 року скасувати, справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення направити до Подільського районного суду міста Києва для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                     І.М. Рейнарт  
 
Судді                                                                        Г.М. Кирилюк
 
Т.А. Семенюк