ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ України
30 листопада 2020 року
м. Харків
Справа № 638/470/19
Провадження № 22-ц/818/5008/20 
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Хорошевський О.М.
суддів – Бурлака І.В., Яцина В.Б.
розглянувши в письмовому провадженні  без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу заапеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Денисенко Ольги Вікторівни на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 липня 2020 року, постановлене суддею Штих Т.В., у цивільній справі  за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми, -
ВСТАНОВИВ:
У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом з урахуванням уточнень в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь на відшкодування матеріальної шкоди завданої залиттям квартири у розмірі 47074,30 грн., на відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 4900,00 грн. та оплату проведення звіту про оцінку витрат на проведення будівельно-технічного експертного дослідження в сумі 2700,00 гривень, судовий збір 768,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Над квартирою позивача розташована квартира АДРЕСА_2 , яка належиьь відповідачці. 06.10.2018 року в квартирі позивача відбулося залиття з квартири АДРЕСА_2 за вказаною адресою, у подальшому 08.10.2018 року відбулося залиття із вказаної квартири, про що 08.10.2018 року було складено акт про залиття, в якому зазначено, що залиття відбулося з вище розташованої квартири. Позивачка неодноразово зверталася до мешканців квартири АДРЕСА_2 з проханням усунути причину залиття та відшкодувати заподіяну шкоду. Однак звернення позивача залишено без відповідного реагування. Відповідно до розрахунку вартості ремонтно- відновлювальних робіт розмір матеріальної шкоди, що завдано внаслідок залиття квартири АДРЕСА_3 становить 47074 гривень 30 копійок. Враховуючи зазначене, відповідачка повинна сплатити на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди зазначену суму, а також 10000 гривень моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу та оплату проведення звіту про оцінку витрат на проведення будівельно-технічного експертного дослідження в сумі 2700 гривень.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 липня 2020 року позовні вимоги задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 47074,30 грн, суму сплати судового збору у розмірі 768, 40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4900 грн. витрати за складання звіту у розмірі 2700,00 грн. та витрати на складання рецензії у розмірі 700,00 грн.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Денисенко О.В. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Скарга містить посилання на те, що акт обстеження не відповідає вимогам додатку 4 п. 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 « Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», тому він не може бути належним доказом у справі.
Зазначила, що акт обстеження за формою та за змістом не відповідає встановленим законодавством вимогам, що у свою чергу унеможливлює встановлення факту наявності її вини у залитті квартири ОСОБА_2 та визначення майнової шкоди внаслідок залиття належної їй квартири.
У зв`язку із тим, що акт є неналежним, оцінка розміру прямого збитку (матеріального збитку) зроблена не вірно, зазначене не може свідчити про реальну майнову шкоду.
Крім того, за результатами проведеної аналітичної роботи ПП «АС-ТЕРРА» зробленої на підставі звіту про оцінку та акту складеного КП «Жилкомсервіс» загальна вартість відновлення квартири позивачки після залиття становить 7732,01 грн, з яких 3189,65 грн – вартість матеріалів та оздоблення, 3839,45 грн. – вартість трудових витрат, 702,91 грн – інші витрати, з урахуванням фактичного зносу об`єкту оцінки, що свідчить про завищення позивачкою реальних матеріальних збитків. 
Також, зазначає, що нею в повній мірі доведено відсутність її вини.

До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 в якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти дорлчення аналітичної довідки.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності факту залиття квартири АДРЕСА_1 та заподіяння власнику квартири збитків, які виразилися у пошкодженні стін та стелі та підлоги в коридорі, ванній.
Разом з цим відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляли та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Натомість той факт, що причини залиття були усунуті мешканцями квартири АДРЕСА_4 самостійно без відключення водопостачання в усьому будинку, дає підстави вважати, що залиття сталося саме з вини мешканців квартири АДРЕСА_2 та пошкодження труб водопостачання мало місце на ділянці після лічильника, за яку несе відповідальність власник квартири.
Посилання представника відповідача на те, що акт про залиття квартири не відповідає вимогам щодо його змісту та форми, отже не можуть бути належним доказом розміру завданої шкоди, суд не прийняв до уваги виходячи з того, що сам по собі акт є одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди і зазначені в ньому обставини відповідачем не спростовані.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2   відповідно до договору купівлі- продажу № 1617 від 07 листопада 2003 року належить квартира АДРЕСА_1 . Позивачка зареєстрована та проживає у вказаній квартирі.
ј частина квартири АДРЕСА_2 у цьому будинку належить ОСОБА_1 - відповідачці у справі.
В Акті про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 08.10.2018 року, зазначено, що 08 жовтня 2018 року відбулося залиття квартири   АДРЕСА_1 з вище розташованої квартири АДРЕСА_4 . Причина залиття теча врізки на трубопроводі гарячого водопостачання в кв. ІНФОРМАЦІЯ_1 за вказаною адресою.
Відповідно до акту від 08.10.2018 року в квартирі АДРЕСА_3 затоплено стіну коридору, степлю коридору, підлогу у коридорі, стелю у ванній кімнаті, підлогу у ванній кімнаті.
Відповідно до звіту про оцінку розміру прямого збитку від 02 листопада 2018 року, матеріальна шкода, що завдана внаслідок залиття квартири АДРЕСА_3 за вказаною вище адресою становить 47074,30 грн (а. с. 17 - 48).
До апеляційної скарги представником ОСОБА_1 - адвокатом Денисенко О.В. надано висновок аналітичної роботи ПП «АС-ТЕРРА» зробленого на підставі звіту про оцінку та акту складеного КП «Жилкомсервіс», в якому зазначено загальну вартість відновлення квартири позивачки після залиття яка становить 7732,01 грн, з яких 3189,65 грн – вартість матеріалів та оздоблення, 3839,45 грн. – вартість трудових витрат, 702,91 грн – інші витрати, з урахуванням фактичного зносу об`єкту оцінки.
За правилами ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте, такі докази не були досліджені судом першої інстанції, а надання такого висновку до суду апеляційної інстанції не обгрунтовується поважними причинами, а тому такий доказ прийнятий бути не може.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 322 Цивільного кодексу України покладає на власника тягар утримання майна, тобто власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Статтею 10 Житлового кодексу України визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.
У відповідності до статті 151 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати і порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України.
За загальним правилом статті 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто у даному випадку дія презумпція відповідальності особи, яка завдала шкоду. 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 Постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Власність зобов`язує (частина 4 статті 319 Цивільного кодексу України). Ця правова норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує до чого зобов`язаний власник.
Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт.
Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Вказаним вимогам наявний у справі Акт про залиття в цілому відповідає. Той факт, що у ньому не зазначено про сторін у справі не свідчить про його недостовірність. Відповідач на спростування змісту цього документу не надала до суду першої та апеляційної інстанції належних і допустимих доказів, Послання в доводах скарги на Лист Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 № 12/20 -11-1975 щодо обов`язкової присутності зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи – є безпідставним, оскільки цей документ не був належним чином зареєстрований у МЮ України та офіційно не опублікований і тому його не можна вважати нормативним актом, який підлягає до застосуванню. Крім того, відомості, які зазначені в цьому Акті узгоджуються з іншими матеріалами справи, з висновком спеціаліста, який досліджував квартиру позивача після її залиття. Тому колегія суддів відхиляє ці доводи скарги, за їх необґрунтованістю. Відповідач належним чином не спростувала презумпцію своєї відповідальності за завдану позивачу шкоду, а також наявні у справі докази стосовно розміру цієї шкоди. 
Колегія суддів також зазначає, що відповідачка не заперечує, що залиття квартири позивача відбулося з її квартири, внаслідок течі врізки на трубопроводі, але заперечуючи свою вину, однак при цьому доказів того, що залиття квартири 57 відбулось не з її вини не надала. Її доводи про те, що течія відбувся поза межами її відповідальності - належним чином не доведені. 
Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновка не спростовують, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Денисенко Ольги Вікторівни - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 липня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В порядку ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                              О.М. Хорошевський 
Судді:                                                                                   І.В. Бурлака
                                                                                           В.Б. Яцина 
Повне текст постанови складено 30 листопада 2020 року.