ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20987/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Донець В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г.В.
суддів:    Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року
у справі №640/20987/19 (розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін
за позовом Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
до відповідача  ОСОБА_1 
про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И Л А :
У листопаді 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (надалі - позивач) із адміністративним позовом до ОСОБА_1 (надалі - відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 податковий борг на загальну суму 132775,40  грн.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що за відповідачем рахується заборгованість по сплаті податків за результатом річного декларування у розмірі 132775,40 грн. Оскільки вказана сума відповідачем в добровільному порядку не сплачена, позивач звернувся до суду з даним позовом. Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020  року в задоволенні позовних вимог Головному управлінню Державної податкової служби у м. Києві - відмовлено. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, апелянт зазначає, що структурним підрозділом ГУДПС у м. Києві в межах своїх повноважень повідомив, що відповідно до даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючого органу у платника податку (позивача) обліковується податковий борг, а саме: по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами у сумі 64891,29 грн та військовий збір у сумі 4877,30 грн. На думку апелянта податкова вимога є невідкликаною, а отже сума податкового боргу не була погашена відповідачем в повному обсязі. 
Відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 19.02.2009, місце проживання: АДРЕСА_1 .
Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві на підставі акта перевірки від 08.08.2016 №220/1-26-50-13-06-2862114713 прийнято податкові повідомлення рішення від 21.09.2016 №0002701306, №0002721306, №0002711306, що направлені на адресу позивача та відповідно до відмітки поштового відділення повернуті відправнику за закінченням строку зберігання.
Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві сформовано податкову вимогу від 25.01.2017 року №885-17 на суму 132775,40 грн, яка направлена на адресу ОСОБА_1 та відповідно до відмітки поштового відділення повернута відправнику за закінченням строку зберігання.
Враховуючи наявний у відповідача податковий борг, контролюючий орган звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 листом від 27.12.2019 року повідомив суд про сплату заборгованості у розмірі 132775,40 грн. на підтвердження чого відповідачем надано квитанцію від 17.12.2019 на суму 9304,65 грн. та виписку по особовому рахунку за 21.12.2019 про сплату податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування у розмірі 123470,75 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За приписами пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Підпунктом 20.1.34. п. 20.1. ст. 20 ПК України регламентовано, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 вказаного Кодексу).
Згідно з п. 41.1 ст. 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.
За приписами п. 54.1 ст. 54, п. 56.11 ст. 56 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Пунктом 57.1 ст. 57 вказаного Кодексу, яка визначає строки сплати податкового зобов`язання, регламентовано, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Платник податків несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого контролюючим органом узгодженого грошового зобов`язання (п. 54.5 ст. 54 вказаного Кодексу).
Згідно з п. 95.1 ст. 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Приписами п. 95.2 ст. 95 ПК України визначено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.
Пунктом 95.3 статті 95 ПК України регламентовано, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Таким чином, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.
Відповідно до п. 111.2 ст. 111 та п. 116.1 ст. 116 ПК України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється фінансова відповідальність, яка застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.
У разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення.
Штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання накладаються на платника податків в порядку, встановленому ст. 123 вказаного Кодексу.
Нарахування пені врегульовано ст. 129 ПК України.
Нараховані контролюючим органом суми пені самостійно сплачуються платником податків (п. 131.1 ст. 131 вказаного Кодексу).
У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1 ст. 59 ПК України).
У відповідності до підпункту 59.3 статті 59 цього ж Кодексу визначено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Підпунктом 59.4 статті 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (пункт 59.5 статті 59 ПК України).
Колегія суддів звертає увагу, що на адресу суду першої інстанції від   ОСОБА_1 надійшов лист від 27.12.2019, в якому повідомлялося суд про сплату заборгованості у розмірі 132775,40 грн. на підтвердження чого відповідачем надано квитанцію від 17.12.2019 на суму 9304,65 грн. та виписку по особовому рахунку за 21.12.2019 про сплату податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування у розмірі 123470,75 грн.
Так, відповідачем сплачено податковий борг у розмірі 132775,40 грн., що підтверджено квитанцію від 17.12.2019 та випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 за 21.12.2019, що не заперечується позивачем, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1991,63 грн. (платіжне доручення від 25.10.2019 №155).
Враховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач сплатив узгоджену суму податкового зобов`язання в розмірі 132775,40  грн, а отже у контролюючого органу відсутні підстави для повторного стягнення даної суми в судовому порядку. 
Щодо посилання апелянта на те, що у відповідача наявний інший податковий борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами у сумі 64891,29 грн та військовий збір у сумі 4877,30 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, що 13 квітня 2020 року Головним управління ДПС у м. Києві подано до суду першої інстанції заяву про зміну предмета позову в зв`язку з наявністю податкового боргу по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами у сумі 64891,29 грн та військовий збір у сумі 4877,30 грн.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.06.2020 - відмовлено Головному управлінню ДПС у м. Києві в прийнятті заяви від 13.04.2020 про зміну предмета позову.
Так, предметом розгляду справи на першій інстанції було саме стягнення податкового боргу з відповідача в сумі 132775,40 грн, який виник на підставі акту перевірки 08.08.2016 року (заборгованість по сплаті податків за результатом річного декларування), а не вимоги, які позивачем заявлені в заяві від 13 квітня 2020 року (утворення нового боргу по податку на доходи фізичних осіб та військовий збір), а отже колегія суддів вважає, що апелянт намагається вести суд апеляційної інстанції в оману, що до підстави неправомірності рішення суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правомірно зроблений висновок про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову щодо стягнення з відповідача суми боргу в розмірі в сумі 132775,40 грн.
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що останній не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції з новим позовом про стягнення податкового боргу по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами у сумі 64891,29 грн та військовий збір у сумі 4877,30 грн.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним заяві про зміну предмета позову, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. 
Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Головуючий суддя                                                                                Г. В. Земляна

Судді:                                                                                                    Є. І. Мєзєнцев

                                                                                                              В. В. Файдюк