ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" грудня 2020 р.           Справа№ 910/13528/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Агрикової  О.В.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Мальченко А.О. 
 
Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,
за участю представників сторін:
від позивача - не з`явились,
від відповідача 1 - не з`явились,
від відповідача 2 - не з`явились,
розглянувши апеляційну скаргу
Одеської митниці Держмитслужби
на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 (повний текст рішення складено 16.07.2020)
у справі №910/13528/19 (суддя Трофименко Т.Ю.)
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "T.T.D. TIMBER SRL"
до: 
1.          Одеська митниця Держмитслужби (правонаступник Одеської митниці ДФС)
2.          Державної казначейської служби України
про відшкодування шкоди у розмірі 206 862,03 євро, -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Товариства з обмеженою відповідальністю "T.T.D. TIMBER SRL" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Одеської митниці ДФС та Державної казначейської служби України  про відшкодування шкоди у розмірі 206  862,03 євро.
В обґрунтування позову позивач посилається на протиправні дії та бездіяльність Одеської ДФС при проведенні митного оформлення товару позивача, чим позивачу завдано збитків у загальному розмірі 206  862, 03 євро, з яких майнова шкода становить 106  862, 03 євро, а 100  000, 00 євро - упущена вигода. (з врахуванням заяви про часткову зміну підстав позову, т. 4, а.с. 36-38).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 року позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "T.T.D. TIMBER SRL" шкоду в розмірі 72 772, 63 євро, із Одеської митниці ДФС на користь Держави Україна судовий збір у розмірі 28 914, 90 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що протиправність бездіяльності Одеської митниці ДФС щодо завершення митного оформлення у встановлені Митним кодексом України строки експорту встановлена постановами Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2017 року та від 23.07.2018 року у справі № 815/429/17, які набрали законної сили у встановленому порядку, а позивач в свою чергу довів наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, передбаченого у статті 1173 ЦК України, а саме: протиправність дій органу державної влади (відповідача-1), наявність шкоди (у т. ч. її розмір) і причинного зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) та завданою шкодою стосовно вимог про стягнення з держави суми в розмірі 72 772,63 євро. При цьому, місцевий господарський суд встановив, що в частині вимог про стягнення витрат на оплату штрафних санкцій компанії SIA «ALBIONUS», які виникли по причині поставки пошкодженого/зіпсованого товару у розмірі 34 089, 40 євро позивач не довів усіх необхідних елементів складу правопорушення, оскільки не надав жодних належних та допустимих доказів причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача-1 та недоліками товару, які були виявлені Т.T.D. TIMBER SRL і SIA «ALBIONUS» і зафіксовані ними в акті 02.11.2018 року. Також судом першої інстанції встановлено, що позивачем не доведено завдання йому шкоди у вигляді упущеної вигоди в розмірі 100  000,00 євро, не підтверджено її розміру та причинно-наслідкового зв`язку між діями та завданими збитками.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням Одеська митниця Держмитслужби звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2020 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме звернутися з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження з зазначенням поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та подання до суду доказів надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів іншим учасникам у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 року апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 року повернуто заявнику без розгляду.
У жовтні 2020 року Одеська митниця Держмитслужби повторно звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 21.07.2020 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки внесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. В цілому, доводи апеляційної скарги дублюються із доводами, які відповідач 1 наводив у відзиві на позов в суді першої інстанції. Зокрема скаржник вважає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "T.T.D. TIMBER SRL" є належним позивачем за цим позовом. Також відповідач 1 зазначає, що в матеріалах справи відсутні судові рішення, прийняті адміністративними судами в порядку Кодексу адміністративного судочинства України, якими визнана бездіяльність Одеської митниці ДФС, а натомість не завершення процедури митного оформлення товарів пов`язане з діями самого позивача, а також відділу примусово виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Отже на думку скаржника в даному випадку відсутній елемент складу правопорушення для відшкодування збитків як причинний зв`язок, відсутні належні та допустимі докази здійснення позивачем сплати грошових коштів, щодо стягнення яких поданий цей позов, а також відсутні документи, які б обґрунтовували вартість наданих послуг (тарифів на надані послуги) за договором № 1107/ТІМ від 11.07.2016 року. На думку скаржника позивачем не подані достатні та допустимі докази того, що товар не відповідає належній якості. Також відповідач 1 вказує на те, що між позивачем та Одеською митницею ДФС не було господарських або цивільно-правових зобов`язань. Й наостанок скаржник вважає, що законодавством України не передбачено стягнення шкоди в іноземній валюті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2020 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської митниці Держмитслужби на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2020 року у справі №910/13528/19, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 року у справі №910/13528/19 та призначено розгляд справи на 02.12.2020 року.
Судове засідання 02.12.2020 року не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Мальченко А.О. у відпустці з 30.11.2020 року.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 року розгляд справи призначено на 23.12.2020 року.
22.12.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з підозрою у представника на хворобу корона вірус, без надання відповідних доказів.
В судове засідання 23.12.2020 року представники сторін не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.
Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін. 
Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що у період з 27 вересня 2016 року по 29 вересня 2016 року особою уповноваженою на роботу з митним органом ПП ІНТАЙМ-БРОК надіслано до відділу митного оформлення №3 митного посту Одеса-порт Одеської митниці ДФС електронні митні декларації типу ЕК 10 АА за довідковими номерами 1686, 1691, 1701, 1699, 1694, 1695, 1696, 1697, 1698, 1702, 1703, 1705, 1706, 1707, 1709, 1687, 1688, 1689, 1692, 1690, 1700, 1704, 1708, 1710, якими задекларовано товар: Пиловник необкорований з хвойних порід дерев, у вигляді колод сосни звичайної.
Подані митні декларації були прийняті до митного оформлення за реєстраційними номерами: №500060702/2016/013282 від 27.09.2016, №500060702/2016/013293 від 27.09.2016, №500060702/2016/013420 від 28.09.2016, №500060702/2016/013285 від 27.09.2016, №500060702/2016/013296 від 27.09.2016, №500060702/2016/013298 від 27.09.2016, №500060702/2016/013299 від 27.09.2016, №500060702/2016/013301 від 27.09.2016, №500060702/2016/013303 від 27.09.2016, №500060702/2016/013424 від 28.09.2016, №500060702/2016/013446 від 28.09.2016, №500060702/2016/013452 від 29.09.2016, №500060702/2016/013463 від 29.09.2016, №500060702/2016/013471 від 29.09.2016, №500060702/2016/013497 від 29.09.2016, №500060702/2016/013287 від 27.09.2016, №500060702/2016/013288 від 27.09.2016, №500060702/2016/013291 від 27.09.2016, №500060702/2016/013294 від 27.09.2016, №500060702/2016/013400 від 27.09.2016, №500060702/2016/013414 від 28.09.2016, №500060702/2016/013427 від 28.09.2016, №500060702/2016/013493 від 29.09.2016, №500060702/2016/013498 від 29.09.2016, - відповідно. (т.1, а.с. 55-102).
Вказаними митними деклараціями заявлено до митного оформлення на експорт лісоматеріали - Пиловник необкорований з хвойних порід дерев, у вигляді колод сосни звичайної для відправлення на адресу одержувача товару T.T.D. Timber SRL (Румунія).
Товариство з обмеженою відповідальністю «T.T.D. Timber SRL» звернулося до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - управління Служби безпеки України в Одеській області про визнання неправомірною бездіяльності посадових осіб Одеської митниці ДФС щодо незавершення митного оформлення в режимі експорту на митному пості "Одеса-Порт" (м.Одеса, Митна площа, 1) вантажу за вказаними митними деклараціями та зобов`язання завершити процедуру митного оформлення в режимі експорту на митному пості "Одеса-Порт" (м. Одеса, Митна площа, 1) вантажу за вказаними митними деклараціями з подальшим відправленням вантажу одержувачу.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2017 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Т.D. Timber SLR» було задоволено частково. Зобов`язано Одеську митницю ДФС завершити процедуру митного огляду та митного оформлення в режимі експорту вантажу за митними деклараціями: №500060702/2016/013400, №500060702/2016/013420, №500060702/2016/013424, №500060702/2016/013282, №500060702/2016/013287, №500060702/2016/013296, №500060702/2016/013493, №500060702/2016/013498, №500060702/2016/013427, №500060702/2016/013414, №500060702/2016/013452, №500060702/2016/013299, №500060702/2016/013301, №500060702/2016/013298, №500060702/2016/013285, №500060702/2016/013446, №500060702/2016/013463, №500060702/2016/013294, №500060702/2016/013293, №500060702/2016/013471, №500060702/2016/013497, №500060702/2016/013291, №500060702/2016/013288, №500060702/2016/01330. У задоволені позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльність посадових осіб Одеської митниці ДФС щодо не завершення митного оформлення в режимі експорту на митному пості «Одеса-Порт» вантажу за митними деклараціями відмовлено. (т.1, а.с. 103-112).
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2017 року апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС було задоволено частково, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2017 року змінено, виключено з абзацу другого резолютивної частини постанови слова «митного огляду та», в іншій частині постанову залишено без змін. (т.1, а.с. 113-120).
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.07.2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Одеської митниці ДФС, відмовлено у задоволенні клопотання останньої про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень та витребувано з Одеського окружного адміністративного суду справу №815/429/17.
02.05.2018 року ТОВ «Т.Т.D. Timber SLR» звернулося до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду в порядку ст. 383 КАС України.
У зазначеній заяві ТОВ «Т.Т.D. Timber SLR» просило визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA500030/2018/00048 від 22.03.2018 року, видану Одеською митницею ДФС, та зобов`язати Одеську митницю ДФС випустити товари задекларовані за вказаними митними деклараціями, за межі митної території України.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 року залишено без задоволення заяву ТОВ «Т.Т.D. Timber SLR» визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду в порядку ст. 383 КАС України у справі за позовом за позовом ТОВ «Т.Т.D. Timber SLR» до Одеської митниці ДФС, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - управління Служби безпеки України в Одеській області, про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити пені дії.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2018 року у справі № 815/429/17 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Т.D. Timber SLR» задоволено, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року скасовано. Прийнято у справі № 815/429/17 нову постанову, якою задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Т.D. Timber SLR» про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду в порядку ст. 383 КАС України. Визнано протиправною та скасовано картку відмови Одеської митниці ДФС у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA500030/2018/00048 від 22.03.2018 р. Встановлено порядок виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2017 року з урахуванням змін, внесених постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2017 року у справі №815/429/17, яким зобов`язано Одеську митницю ДФС оформити доручення на навантаження №9-16 від 26.09.2016 р., № 8-16 від 26.09.2016 р., ; №4-16 від 20.09.2016 р., №3-16 від 20.09.2016 р., №5-16 від 20.09.2016 р., № 6-16 від 26.09.2016 р., № 7-16 від 26.09.2016 р., та випустити за межі митної території України лісоматеріали за кодом згідно УКТЗЕД 4403203100, задекларовані за митними деклараціями: №500060702/2016/013400, №500060702/2016/013420, №500060702/2016/013424, №500060702/2016/013282, №500060702/2016/013287, №500060702/2016/013296, №500060702/2016/013493, №500060702/2016/013498, №500060702/2016/013427, №500060702/2016/013414, №500060702/2016/013452, №500060702/2016/013299, №500060702/2016/013301, №500060702/2016/013298, №500060702/2016/013285, №500060702/2016/013446, №500060702/2016/013463, №500060702/2016/013294, №500060702/2016/013293, №500060702/2016/013471, №500060702/2016/013497, №500060702/2016/013291, №500060702/2016/013288, №500060702/2016/013303. (т.1, а.с. 121-131).
Відповідно до наявних у справі коносаментів         (Bill of Lading) №№: COSU 4516140780, COSU 4516138320, COSU 4516139730, COSU 4516135210, COSU 4516135300, COSU 4516140790, ОЕАО 128508, завантаження товару на водні транспортні засоби для перевезення відбулося лише 05.11.2018 року. (т.1, а.с.  150-163).
Звертаючись з даним позовом позивач зазнає, що в результаті встановлених у справі №815/429/17 дій та бездіяльності відповідача 1, позивачу було завдано збитків в розмірі 106  862, 03 євро. Позивач зазначає, що витрати в розмірі 72  772, 63 євро пов`язані з тривалим зберіганням товару на контейнерному терміналі та понаднормовими користуванням контейнерами (detention), а в розмірі 34  089, 40 євро є штрафом покупцю за поставку товару неналежної якості. На думку позивача вказані вище витрати останній зазнав з вини відповідача 1, оскільки товар майже два роки знаходився в опломбованих контейнерах на складських майданчиках, в результаті чого був майже повністю зіпсований та знецінений, окрім того за понаднормове користування контейнерами та зберігання товару транспортно-експедиційними компаніями щомісячно нараховувалась плата.
Окрім цього, позивач зазначає, що поніс збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 100  000, 00 євро, які останній міг отримати в результаті реалізації товару, однак у зв`язку з діями відповідача 1 не отримав.
Позивачем долучено до позовної заяви договір № 1107/ТІМ транспортно-експедиторського обслуговування, який укладений 11.07.2016 року між T.T.D. TIMBER SRL як замовником/клієнтом та AGROTECH LOGISTIC LTD як експедитором, предметом якого являється надання експедитором клієнту послуг по транспортно-експедиторському обслуговуванню (ТЕО) експортних, імпортних, транзитних та інших вантажів клієнта, в тому числі з організації перевезень різними видами транспорту, перевалки в портах і надання інших погоджених сторонами послуг. (т.1, а.с. 181-187).
Також в матеріалах справи наявний договір на транспортно-експедиторське обслуговування вантажів №163 від 01.09.2016 року, який укладений між T.T.D. TIMBER SRL як клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Доросид» як експедитором відповідно до якого експедитор зобов`язався за винагороду і за рахунок клієнта виконати чи організувати виконання визначених цим договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів клієнта. (т.1, а.с. 189-193).
Крім того в матеріалах справи наявний контракт купівлі-продажу товару № ТІМ/ALB/01-11 від 01.11.2018 року, який укладений між T.T.D. TIMBER SRL як продавцем та SIA «ALBIONUS» як покупцем відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує пиловник сосни, надалі - товар. (т.1, а.с. 164-169).
Згідно з п. 2.1 контракту, товар завантажений в металеві контейнери для перевезення морським транспортом і знаходиться на території пустка пропуску для морського зв`язку «Одеський морський торговий порт», Одеса, Україна. покупець самостійно здійснює вивіз/відправку товару з місця знаходження.
У п. 2.1.1 контракту наведені номери контейнерів, в які завантажений товар, всього 109 металевих контейнерів, а в п. 2.1.12 наведені номери митних декларацій, відповідно до яких здійснено митне оформлення товару.
Відповідно до п. 8.3 контракту, за поставку товару неналежної якості продавець зобов`язаний сплатити покупцю штраф у розмірі 20% від загальної вартості товару.
У п. 7.2 контракту сторони погодили, що продавець зобов`язаний відшкодувати покупцю всі понесені ним збитки і додаткові витрати, пов`язані з товаром/вивозом товару з місця знаходження (оплата послуг третім особам за зберігання товару за весь період перебування, користування контейнерним обладнанням, в якому знаходиться товар, в тому числі Demurrage/detention, адміністративні збори, штрафи, будь-які інші додаткові витрати щодо товару).
Крім того, 02.11.2018 року сторонами контракту підписано Акт про виявлення невідповідності товару заявленій якості, відповідно до якого при проведенні огляду товару (половника сосни в об`ємі 3557,34 м3, поставленого T.T.D. TIMBER SRL відповідно до контракту купівлі-продажу товару № ТІМ/ALB/01-11) виявлені такі недоліки товару: на всі поверхні половника присутні: грибкові ураження, пліснява і заболонні грибні забарвлення у вигляді окремих плям, смуг різного розміру та форми, грибкові ядрові плями, ядрова гниль, заболонна гниль, пошкодження комахами. (т.1, а.с. 196).
Відповідно до претензії SIA «ALBIONUS» № 14-12/2018 від 14.12.2018 року, адресованої позивачу, SIA «ALBIONUS» вимагав сплатити на 49  940, 73 доларів США в якості відшкодування збитків компанії за виплату товару і виставлення контейнерів для огляду; 30  000,00 доларів США в якості відшкодування збитків компанії за оплату понаднормового користування контейнерами в кількості 109 одиниць; 34  089,40 євро штрафу за поставку товару неналежної якості. (т.1, а.с. 197).
В подальшому, 01.01.2019 року між Т.T.D. TIMBER SRL та SIA «ALBIONUS» укладено додаткову угоду № 1к до контракту купівлі-продажу товару № ТІМ/ALB/01-11, відповідно до якої продавець підтвердив, що має заборгованість перед покупцем по відшкодуванню понесених ним збитків і додаткових витрат, пов`язаних з купленим товаром відповідно до Основного контракту та сторони визначили такий графік погашення заборгованості продавця перед покупцем: у строк до 15.09.2019 року - 79  940,73 доларів США, у строк до 15.09.2019 року - 34  089,40 євро. Оплата заборгованості за цією додатковою угодою здійснюється в євро по курсу євро - долар США, що встановлений Європейським центральним банком на дату здійснення платежу. (т.1, а.с. 218-219).
В якості доказів понесення збитків позивач долучив до позовної заяви наступні докази.
Як зазначає, позивач на виконання умов контракту № ТІМ/ALB/01-11 від 01.11.2018 року SIA «ALBIONUS» здійснила платежі на користь третіх осіб, а саме на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Доросид» 49  603,53 доларів США за зберігання товару за період з вересня 2016 року по листопад 2018 року на підставі його рахунка (інвойса) № 08-11/Т від 08.11.2018 року та 337,20 доларів США за виставлення контейнерів до огляду на підставі його рахунка (інвойса) № 19-11-1 від 1911.2018 року, що підтверджується платіжними дорученнями № 5819 від 28.11.2018 року на суму 37  940,73 доларів США та № 5796 від 20.11.2018 року на суму 12  000,00 доларів США, (т.1, а.с. 211-213, 215-217), на користь AGROTECH LOGISTIC LTD 30  000,00 доларів США за понаднормове користування контейнерами («detention») в розмірі 109 одиниць за період з вересня 2016 року по листопад 2018 року на підставі його рахунка (інвойса) № SM73519 від 19.11.2018 року, що підтверджується платіжним дорученням № 5788 від 20.11.2018 року. (т.1, а.с. 207-209).
В подальшому на виконання додаткової угоди № 1к до контракту купівлі-продажу товару № ТІМ/ALB/01-11, 24.09.2019 року Т.T.D. TIMBER SRL (позивач) здійснило виплату SIA «ALBIONUS» 34  089,40 євро та 72  772,63 євро, а загалом 106  862,03 євро, що підтверджується SWIFT - повідомленнями. (т.1, а.с. 220-229).
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.
Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.
Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Наявність такого елементу цивільного правопорушення як неправомірні дії Одеської митниці ДФС України підтверджується наступним.
Згідно зі ст.546 Митного кодексу України митниця є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і підпорядковується йому. Митниця є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Відповідно до ч.2 ст.30 Митного кодексу України шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю митних органів, організацій або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.
Як вже було зазначено вище, Товариство з обмеженою відповідальністю «T.T.D. Timber SRL» звернулось до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - управління Служби безпеки України в Одеській області, у якому просило:
- визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Одеської митниці ДФС щодо незавершення митного оформлення в режимі експорту на митному пості "Одеса-Порт" (м.Одеса, Митна площа, 1) вантажу за митними деклараціями: №500060702/2016/013400, №500060702/2016/013420, №500060702/2016/013424, №500060702/2016/013282, №500060702/2016/013287, №500060702/2016/013296, №500060702/2016/013493, №500060702/2016/013498, №500060702/2016/013427, №500060702/2016/013414, №500060702/2016/013452, №500060702/2016/013299, №500060702/2016/013301, №500060702/2016/013298, №500060702/2016/013285, №500060702/2016/013446, №500060702/2016/013463, №500060702/2016/013294, №500060702/2016/013293, №500060702/2016/013471, №500060702/2016/013497, №500060702/2016/013291, №500060702/2016/013288, №500060702/2016/013303;
- зобов`язати завершити процедуру митного оформлення в режимі експорту на митному пості "Одеса-Порт" (м. Одеса, Митна площа, 1) вантажу за митними деклараціями: №500060702/2016/013400, №500060702/2016/013420, №500060702/2016/013424, №500060702/2016/013282, №500060702/2016/013287, №500060702/2016/013296, №500060702/2016/013493, №500060702/2016/013498, №500060702/2016/013427, №500060702/2016/013414, №500060702/2016/013452, №500060702/2016/013299, №500060702/2016/013301, №500060702/2016/013298, №500060702/2016/013285, №500060702/2016/013446, №500060702/2016/013463, №500060702/2016/013294, №500060702/2016/013293, №500060702/2016/013471, №500060702/2016/013497, №500060702/2016/013291, №500060702/2016/013288, №500060702/2016/013303, з подальшим відправленням вантажу одержувачу.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2017 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Т.D. Timber SLR» було задоволено частково. Зобов`язано Одеську митницю ДФС завершити процедуру митного огляду та митного оформлення в режимі експорту вантажу за митними деклараціями: №500060702/2016/013400, №500060702/2016/013420, №500060702/2016/013424, №500060702/2016/013282, №500060702/2016/013287, №500060702/2016/013296, №500060702/2016/013493, №500060702/2016/013498, №500060702/2016/013427, №500060702/2016/013414, №500060702/2016/013452, №500060702/2016/013299, №500060702/2016/013301, №500060702/2016/013298, №500060702/2016/013285, №500060702/2016/013446, №500060702/2016/013463, №500060702/2016/013294, №500060702/2016/013293, №500060702/2016/013471, №500060702/2016/013497, №500060702/2016/013291, №500060702/2016/013288, №500060702/2016/01330. У задоволені позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльність посадових осіб Одеської митниці ДФС щодо не завершення митного оформлення в режимі експорту на митному пості «Одеса-Порт» вантажу за митними деклараціями відмовлено. (т.1, а.с. 103-112).
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2017 року апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС було задоволено частково, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2017 року змінено, виключено з абзацу другого резолютивної частини постанови слова «митного огляду та», в іншій частині постанову залишено без змін. (т.1, а.с. 113-120).
Зі змісту постанова від 23.03.2017 року та від 26.06.2017 року вбачається, що в період з 27 вересня 2016 року по 29 вересня 2016 року особою уповноваженою на роботу з митним органом ПП ІНТАЙМ-БРОК надіслано до відділу митного оформлення №3 митного посту Одеса-порт Одеської митниці ДФС електронні митні декларації типу ЕК 10 АА за довідковими номерами 1686, 1691, 1701, 1699, 1694, 1695, 1696, 1697, 1698, 1702, 1703, 1705, 1706, 1707, 1709, 1687, 1688, 1689, 1692, 1690, 1700, 1704, 1708, 1710, якими задекларовано товар: Пиловник необкорований з хвойних порід дерев, у вигляді колод сосни звичайної.
Подані митні декларації були прийняті до митного оформлення за реєстраційними номерами: №500060702/2016/013282 від 27.09.2016 року, №500060702/2016/013293 від 27.09.2016 року, №500060702/2016/013420 від 28.09.2016 року, №500060702/2016/013285 від 27.09.2016 року, №500060702/2016/013296 від 27.09.2016 року, №500060702/2016/013298 від 27.09.2016 року, №500060702/2016/013299 від 27.09.2016 року, №500060702/2016/013301 від 27.09.2016 року, №500060702/2016/013303 від 27.09.2016 року, №500060702/2016/013424 від 28.09.2016 року, №500060702/2016/013446 від 28.09.2016 року, №500060702/2016/013452 від 29.09.2016 року, №500060702/2016/013463 від 29.09.2016 року, №500060702/2016/013471 від 29.09.2016 року, №500060702/2016/013497 від 29.09.2016 року, №500060702/2016/013287 від 27.09.2016 року, №500060702/2016/013288 від 27.09.2016 року, №500060702/2016/013291 від 27.09.2016 року, №500060702/2016/013294 від 27.09.2016 року, №500060702/2016/013400 від 27.09.2016 року, №500060702/2016/013414 від 28.09.2016 року, №500060702/2016/013427 від 28.09.2016 року, №500060702/2016/013493 від 29.09.2016 року, №500060702/2016/013498 від 29.09.2016 року, - відповідно.
Вказаними митними деклараціями заявлено до митного оформлення на експорт лісоматеріали - Пиловник необкорований з хвойних порід дерев, у вигляді колод сосни звичайної для відправлення на адресу одержувача товару T.T.D. Timber SRL (Румунія).
Відправниками/експортерами за митними деклараціями є державні лісгоспи, а саме: ДП Новгород-Сіверське лісове господарство, ДП Новосанжарське лісове господарство, ДП Лугинське державне лісогосподарське агропромислове підприємство         Лугинський держлісгосп АПК, Новгород-Сіверське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство Новгород-Сіверськрайагролісгосп, ГАДП Глухівське агролісове господарство, ДП         Глухівський лісгосп, ДП Золотоніське лісове господарство, Сосницьке районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство Сосницярайагролісгосп, ДП Миргородське лісове господарство, ДП Полтавське лісове господарство, ДП Черкаське лісове господарство, ДП Семенівкарайагролісгосп, ДП Кременчуцьке лісове господарство, ДП Середино-Будське лісове господарство, ДП Ямпільський агролісгосп, ДП Чигиринське лісове господарство.
ТОВ T.T.D. Timber SRL (Румунія) укладено з вищевказаними державними підприємствами лісового господарства контракти на придбання пиловника сосни. Умови поставки: товар поставляється на умовах СРТ (Інкотермс 2010) м. Одеса, станція Одеса-Застава 1. Товар підлягає подальшій відправці на експорт, згідно розпоряджень покупця.
Отже, вказаними обставинами спростовуються доводи скаржника, що Товариство з обмеженою відповідальністю "T.T.D. TIMBER SRL" є не належним позивачем за цим позовом.
Також судом встановлено, що на задекларований вантаж відповідачем встановлено форму митного контролю 203-1 «Проведення повного митного огляду з метою перевірки відповідності кількості та опису товарів даним, зазначеним у митній декларації».
Однак, з часу встановлення даної форми контролю на виконання доручення прокуратури Одеської області від 11.10.2016 року, ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2016 року, та станом на час розгляду даної справи, відповідачем повний митний огляд товару, який переміщується в 109 металевих контейнерах, не проведено.
Тобто, процедура митного оформлення задекларованого товару триває вже більше п`яти місяців. Контейнери з товаром знаходяться на контейнерному терміналі ТОВ «Бруклін-Київ» на території Одеського морського торгівельного порту, за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1.
При цьому, позивач неодноразово письмово звертався до Одеської митниці ДФС з проханням завершити митне оформлення задекларованого товару, зазначаючи також, що зволікання оформлення завдає підприємству значних збитків: простой, зберігання контейнерів на території терміналу.
Суд зазначив, що всупереч принципам здійснення державної митної справи та нормам Митного кодексу України відповідачем у спірних правовідносинах не вчинено дій щодо виконання митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Надалі, 02.05.2018 року ТОВ «Т.Т.D. Timber SLR» звернулося до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду в порядку ст. 383 КАС України.
У зазначеній заяві ТОВ «Т.Т.D. Timber SLR» просило визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA500030/2018/00048 від 22.03.2018 року, видану Одеською митницею ДФС, та зобов`язати Одеську митницю ДФС випустити товари задекларовані за вказаними митними деклараціями, за межі митної території України.
Заява обґрунтована тим, що 23.04.2018 року ТОВ «Т.Т.D. Timber SLR» стало відомо, що постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області від 19.03.2018 року виконавче провадження № 54240000 з примусового виконання виконавчого листа №815/429/17 закінчено з тих підстав, що боржником надано повідомлення про фактичне повне виконання рішень суду 01.03.2018 року та 02.03.2018 року. Проте, зазначене у постанові не відповідає дійсності, оскільки 22.03.2018 року Одеська митниця ДФС за результатами перевірки доручень на навантаження експортного вантажу за №№ 4-16 від 20.09.2016 року, 5-16 від 20.09.2016 року, 6-16 від 26.09.2016 року, 7-16 від 26.09.2016 року, 8-16 від 26.09.2016 року, 9-16 від 26.09.2016 року, поданих 12.03.2018 року о 00 год. 00 хв. ТОВ «ДОРОСИД» повідомлено про відмову у пропуску через митних кордон України, про що складено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA500030/2018/00048.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 року залишено без задоволення заяву ТОВ «Т.Т.D. Timber SLR» про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду в порядку         ст. 383 КАС України у справі за позовом за позовом ТОВ «Т.Т.D. Timber SLR» до Одеської митниці ДФС, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - управління Служби безпеки України в Одеській області, про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити пені дії.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2018 року у справі № 815/429/17 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Т.D. Timber SLR» задоволено, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2018 року скасовано. Прийнято у справі № 815/429/17 нову постанову, якою задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Т.D. Timber SLR» про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду в порядку ст. 383 КАС України. Визнано протиправною та скасовано картку відмови Одеської митниці ДФС у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA500030/2018/00048 від 22.03.2018 р. Встановлено порядок виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 23.03.2017 року з урахуванням змін, внесених постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2017 року у справі №815/429/17, яким зобов`язати Одеську митницю ДФС оформити доручення на навантаження №9-16 від 26.09.2016 р., № 8-16 від 26.09.2016 р., ; №4-16 від 20.09.2016 р., №3-16 від 20.09.2016 р., №5-16 від 20.09.2016 р., № 6-16 від 26.09.2016 р., № 7-16 від 26.09.2016 р., та випустити за межі митної території України лісоматеріали за кодом згідно         УКТЗЕД         4403203100, задекларовані за митними деклараціями: №500060702/2016/013400, №500060702/2016/013420, №500060702/2016/013424, №500060702/2016/013282, №500060702/2016/013287, №500060702/2016/013296, №500060702/2016/013493, №500060702/2016/013498, №500060702/2016/013427, №500060702/2016/013414, №500060702/2016/013452, №500060702/2016/013299, №500060702/2016/013301, №500060702/2016/013298, №500060702/2016/013285, №500060702/2016/013446, №500060702/2016/013463, №500060702/2016/013294, №500060702/2016/013293, №500060702/2016/013471, №500060702/2016/013497, №500060702/2016/013291, №500060702/2016/013288, №500060702/2016/013303. (т.1, а.с. 121-131).
В ході розгляду вказаної справи суд встановив, що 06.07.2017 року Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №54240000 з виконання виконавчого листа №815/429/17 від 30.06.2017 року, виданого Одеським апеляційним адміністративним судом на виконання вищевказаної постанови суду.
Постановою старшого державного виконавця ВПВР ГТУЮ в Одеській області від 19.03.2018 року виконавче провадження №54240000 з примусового виконання виконавчого листа №815/429/17 закінчено з тих підстав, що боржником надано повідомлення про фактичне повне виконання рішення суду 01.03.2018 р. та 02.03.2018 р.
Так, посадовими особами Одеської митниці ДФС було прийнято рішення щодо митного оформлення в режимі експорту двадцяти чотирьох вищеозначених митних декларацій.
Проте, 22.03.2018 року Одеська митниця ДФС за результатами перевірки доручень на навантаження експортного вантажу за №№4-16 від 20.09.2016; 5-16 від 20.09.2016 р.; 6-16 від 26.09.2016 р.; 7-16 від 26.09.2016 р.; 8-16 від 26.09.2016 р.; 9-16 від 26.09.2016 р., поданих 12.03.2018 року о 00:00 год. товариством з обмеженою відповідальністю «ДОРОСИД» повідомлено про відмову у пропуску через митний кордон України, про що складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA500030/2018/00048.
Про відмову у пропуску через митний кордон України було повідомлено ТОВ «ДОРОСИД», оскільки це товариство надає позивачу експедиторські та інші послуги на підставі договору про надання експедиторських та інших послуг за №02/08/2016 від 02.08.2016 року.
Одеський апеляційний адміністративний суд вказав, що судовим рішенням було зобов`язано Одеську митницю ДФС завершити процедуру митного оформлення в режимі експорту вантажу за відповідними митними деклараціями. Однак, рішення суду не було виконано з вини відповідача, товар не був випущений.
Колегія суддів взяла до уваги посилання апелянта на те, що судове рішення, яким зобов`язано відповідача вчинити вказані дії, було ухвалено майже півтора роки тому, та досі не виконано, що є неприпустимим. При цьому таке виконання стосується товару, який псується, що спричиняє апелянту невідновлювані збитки.
При цьому колегія суддів наголосила, що декларантом було у повному обсязі виконано всі вимоги, які визначені статтею 83 МК України, а дії одного митного органу стосовно оформлення митних декларацій в режимі експорту вантажу та одночасно надання картки відмови у пропуску через митний кордон України від 22.03.2018 року є взаємовиключними.
Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
Норми статті 129-1 Конституції України визначають обов`язковість виконання усіма суб`єктами прав судового рішення у вказаній справі.
Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
В силу частини статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, рішення у справі №815/429/17 не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі №910/13528/19, не можуть йому суперечити.
Відтак, місцевим господарським судом вірно взято до уваги висновки, які встановлені у справі №815/429/17, відтак не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи встановлені у вказаних судових рішеннях факти неправомірної поведінки (бездіяльності) Одеської митниці ДФС під час здійснення процедури митного оформлення вантажу, належного позивачу, що спростовує доводи скаржник стосовно відсутності в судового рішення, прийнятого  адміністративними судами в порядку Кодексу адміністративного судочинства України, якими визнана бездіяльність Одеської митниці ДФС.
Колегія суддів звертає увагу, що доводи скаржника, що саме дії позивача призвели до не завершення процедури митного оформлення товарів направлені на переоцінку фактів, які встановлені у справі №815/429/17, що є не припустимим, оскільки рішення, яке набрало законної сили має бути остаточним та не може ставитися під сумнів.
На підтвердження розміру завданої внаслідок протиправної поведінки відповідача-1 шкоди позивачем надано договір № 1107/ТІМ транспортно-експедиторського обслуговування від 11.07.2016 року (т.1, а.с. 181-187), договір на транспортно-експедиторське обслуговування вантажів №163 від 01.09.2016 року (т.1, а.с. 189-193), контракт купівлі-продажу товару № ТІМ/ALB/01-11 від 01.11.2018 року (т.1, а.с. 164-169), претензію SIA «ALBIONUS» № 14-12/2018 від 14.12.2018 року (т.1, а.с. 197), додаткову угоду № 1к до контракту купівлі-продажу товару № ТІМ/ALB/01-11 від 01.01.2019 року (т.1, а.с. 218-219), платіжні доручення № 5819 від 28.11.2018 року на суму 37  940,73 доларів США, № 5796 від 20.11.2018 року на суму 12  000,00 доларів США, (т.1, а.с. 211-213, 215-217), № 5788 від 20.11.2018 року. (т.1, а.с. 207-209) та SWIFT - повідомленнями від 24.09.2019 року про сплату позивачем на виконання додаткової угоди № 1к до контракту купівлі-продажу товару № ТІМ/ALB/01-11, 24.09.2019 року на користь SIA «ALBIONUS» виплати в розмірі 106  862,03 євро.
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК).
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011. Підпунктом 2 п. 35 вказаного Порядку визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.
Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України №215 від 15.04.2015р., Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Управління наявними коштами Державного бюджету України, у тому числі в іноземній валюті, коштами державних позабюджетних фондів і позабюджетними коштами установ та організацій, що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, фінансування його видатків входить до компетенції Державної казначейської служби України.
Відповідно до ч.2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
Відповідно до пп. 2 п. 9 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що протиправність бездіяльності Одеської митниці ДФС щодо завершення митного оформлення у встановлені Митним кодексом України строки експорту пиловника сосни встановлена постановами Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2017 року та від 23.07.2018 року у справі № 815/429/17, які набрали законної сили у встановленому порядку, а наявність шкоди в свою чергу підтверджується в сукупності наданих позивачем доказів, які були досліджені колегією суддів, а саме договір № 1107/ТІМ транспортно-експедиторського обслуговування від 11.07.2016 року (т.1, а.с. 181-187), договір на транспортно-експедиторське обслуговування вантажів №163 від 01.09.2016 року (т.1, а.с. 189-193), контракт купівлі-продажу товару № ТІМ/ALB/01-11 від 01.11.2018 року (т.1, а.с. 164-169), претензію SIA «ALBIONUS» № 14-12/2018 від 14.12.2018 року (т.1, а.с. 197), додаткову угоду № 1к до контракту купівлі-продажу товару № ТІМ/ALB/01-11 від 01.01.2019 року (т.1, а.с. 218-219), платіжні доручення № 5819 від 28.11.2018 року на суму 37  940,73 доларів США, № 5796 від 20.11.2018 року на суму 12  000,00 доларів США, (т.1, а.с. 211-213, 215-217), № 5788 від 20.11.2018 року. (т.1, а.с. 207-209) та SWIFT - повідомленнями від 24.09.2019 року про сплату позивачем на виконання додаткової угоди № 1к до контракту купівлі-продажу товару № ТІМ/ALB/01-11, 24.09.2019 року на користь SIA «ALBIONUS» виплати в розмірі 106  862,03 євро.
Колегія суддів також вважає звернути увагу, що вимоги до SWIFT-повідомлень встановлені в міжнародному стандарті затвердженому у ДСТУ ISO 15022-2:2004 «Цінні папери. Схема повідомлень. Словник полів даних. Частина 1. Правила та настанови щодо побудови полів даних і повідомлень», затверджені наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 15.11.2004 року № 258. Згідно цих стандартів мають бути обов`язково заповнені поля, а також обов`язково має бути зазначений код відправлення.
Зміст платіжного документа SWIFT наданий позивачем, містить посилання на рахунок-фактуру, зазначено дату операції, суму операції в євро та найменування банку відправника і банку отримувача.
Чинним законодавством не передбачено проставлення банківської печатки на SWIFT повідомленні.
Про належність та достатність повідомлень системи SWIFT (Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunications), як доказів здійснення операції з переведення іноземної валюти зазначив Верховний Суд у постанові від 27 червня 2019 року (справа №826/9719/16, провадження №К/9901/16498/18) та у постанові 20 лютого 2020 року (справа № 420/4800/19).
При цьому, місцевий господарський суд правомірно встановив, що позивачем не доведено обґрунтованість витрат на оплату штрафних санкцій компанії SIA «ALBIONUS», які виникли по причині поставки пошкодженого/зіпсованого товару у розмірі 34 089,40 євро, оскільки в даному випадку відсутні усі елементи складу правопорушення такі, як належні та допустимі докази причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача-1 та недоліками товару, які були виявлені Т.T.D. TIMBER SRL і SIA «ALBIONUS» і зафіксовані ними в акті 02.11.2018 року.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення збитків в розмірі 72  772,63 Євро.
Щодо позовних вимог про стягнення упущеної вигоди в розмірі 100  000, 00 євро колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода.
Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.
Визначення поняття збитків є також у ч. 2 ст. 224 ГК України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
За приписами ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.
При цьому, вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. 
Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.
Водночас неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків.
Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
Вимоги позивача про стягнення збитків (упущеної вигоди) на суму 100  000, 00 євро. мотивуються на припущенні про можливість отримання прибутку. 
Разом із тим, такі розрахунки позивача є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними жодними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач 1 не здійснював протиправні дії.
Більше, того матеріали справи містять контракт купівлі-продажу товару № ТІМ/ALB/01-11 від 01.11.2018 року відповідно до якого позивач продав товар за ціною 170  447, 00 євро.
З викладених вище підстав, місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні вимог позивача про стягнення 100  000, 00 євро в якості упущеної вигоди.
Колегія суддів також звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду, розглянувши 16.01.2019 року справу № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Відтак, доводи скаржника, що законодавством України не передбачено стягнення шкоди в іноземній валюті не знаходять свого підтвердження.
Отже, доводи викладені в апеляційній скарзі не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи та свідчать про надуманість та необґрунтованість.
У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.
Одночасно, у рішенні №7-рп/2013 від 11.07.2013р. Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" визначено, що зобов`язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав). Аналогічну позицію наведено у постанові від 29.05.2013р. Вищого господарського суду України по справі №5011-5/14825-2012.
Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня  2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано відповідачу 1 вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. 
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.   Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 року у справі №910/13528/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 року у справі № 910/13528/19 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2020 року у справі № 910/13528/19.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13528/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.12.2020 року.

Головуючий суддя                                                            О.В. Агрикова 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                А.О. Мальченко