ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 500/1854/19 пров. № А/857/7476/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Шевчук С.М., Шинкар Т.І.,
за участі секретаря судового засідання Гербут Н.М.,
позивач: не з`явився,
відповідач: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Захарчука Юрія Володимировича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2020 року у справі № 500/1854/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
суддя в 1-й інстанції – Осташ А.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено.,
місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 22.05.2020,-

                                              В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якому з врахуванням змін та доповнень просив визнати протиправними дії Бучацького ОУПФ України Тернопільської області з приводу відмови у призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 та зобов`язати Бучацьке ОУПФ України Тернопільської області здійснити ОСОБА_1 обчислення пільгового стажу з розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за один рік і шість місяців за період з 20.01.1986 до 01.01.1991 у Ямало-Ненецькому автономному окрузі Тюменська область та призначити і виплатити пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 ОСОБА_1 з 12.04.2018, а також просив стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що період роботи позивача в місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі підтверджується записами трудової книжки. Водночас зазначено, що при розрахунку стажу роботи, що дає право на пенсійне забезпечення, період роботи з 20.01.1986 по 11.04.1994 протиправно зараховано позивачу з розрахунку рік за рік. Позивач вважає, що згідно чинного законодавства вказаний період роботи повинен бути зарахований в розрахунку 1 рік за один рік шість місяців.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням Захарчук Юрій Володимирович, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених в апеляційній скарзі.
Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2020 року в справі №500/1854/19 залишити без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.
Захарчук Юрій Володимирович, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , 06.10.2020 подав клопотання у якому зазначає, що в судове засідання не може з`явитись до суду, оскільки цього ж дня приймає участь у розгляді кримінальної справи №608/1805/20 в Чортківському районному суді Тернопільської області, просить відкласти розгляд справи на іншу дату.
Суд апеляційної інстанції, відмовив у задоволенні цього клопотання, оскільки участь позивача чи його представника в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, та у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Крім цього, розгляд даної справи уже відкладався, а чергове відкладення призведе до затягування розгляду справи, правової невизначеності судового рішення, ухваленого судом першої інстанції та порушення судом апеляційної інстанції процесуальних норм щодо граничних строків розгляду апеляційної скарги.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 у період з 20.01.1986 по 11.04.1994 працював на посаді помічника бурильника вахтово-експедиційним методом в Івано-Франківському управлінні бурових робіт, яке знаходилося на території Тюменської області Ямало-Ненецького автономного округу, що підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.05.1985 (Т. 2, а. с. 47-49) та довідкою Укрнафта від 07.04.2017 №13-328 (Т. 2, а. с. 27).
13.06.2019 позивач звернувся з заявою до Бучацького ОУПФ України Тернопільської області про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зниженням пенсійного віку з відсутністю необхідного стажу.
19.06.2019 Бучацьким ОУПФ України Тернопільської області було прийнято рішення №07/02, яким повідомлено, що пенсія буде призначена на загальних умовах відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки загальний трудовий стаж становить 26 років 06 місяців 14 днів, пільговий стаж за Списком №2 становить – 8 років 02 місяці 22 дні, зокрема загальний страховий стаж на дату досягнення 55 річного віку становить лише 24 роки 05 місяців 14 днів (Т. 2, а. с. 35).
Не погоджуючись з такими діями відповідача з приводу відмови у призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для обчислення страхового стажу позивача за спірний період роботи з 20.01.1986 по 11.04.1994 на посаді помічника бурильника за діяльністю вахтово-експедиційним методом в Івано-Франківському управлінні бурових робіт, що знаходилося на території Тюменської області Ямало-Ненецького автономного округу із розрахунку один рік роботи в Крайній Півночі за один рік і шість місяців, оскільки він не укладав строковий трудовий договір на роботу на Крайній Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а працював вахтово-експедиційним методом в районах Крайньої Півночі

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ від 10 лютого 1960 року), постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року № 1908-VІІ «Про розширення пільг на осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і у місцевостях, що прирівнюються до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ від 26 вересня 1967 року).
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій наступних пільг: виплату надбавок до заробітної плати; надання додаткових відпусток; можливість об`єднання відпусток, але не більш як за три роки; виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) в разі тимчасової втрати працездатності.
У статті 5 цього Указу зазначено про надання додаткових пільг, в тому числі щодо зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.
Статтею 3 Указу від 26 вересня 1967 року встановлено скорочення тривалості трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указ від       10 лютого 1960 року, з п`яти до трьох років та надано зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.
Про надання пільг, передбачених статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, незалежно від наявності письмового строкового трудового договору, а пільг, передбачених статтею 5 Указ від 10 лютого 1960 року, - за умови укладання трудового договору, йдеться і в Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28 (далі - Інструкція).
За змістом пункту 7 Інструкції трудові договори на певний строк (три або два роки) укладаються у письмовій формі міністерствами, відомствами, центральними установами, а також підприємствами, установами та організаціями, які розташовані в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з працівниками, які прибули на роботу в ці місцевості з інших районів держави.
Згідно з пунктом 6 Інструкції пільги, передбачені Указами від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року, надаються працівникам експедицій, цілорічних партій, нафторозвідок, загонів, які розташовані (базуються) у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також працівникам експедицій та інших геологорозвідувальних і топографо-геодезичних організацій, які розташовані (базуються) поза районами Крайньої Півночі і місцевостями, прирівняними до районів Крайньої Півночі, направленим на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, в цілорічні партії, нафторозвідки, загони.
Відповідно до пункту 5.9 Основних положень про вахтовий метод організації робіт, затверджених постановою Держкомпраці СРСР, Секретаріату ВЦРПС та Міністерства охорони здоров`я СРСР від 31 грудня 1987 рік № 794/33-82, працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу від 10 лютого 1960 року.
Аналіз вищенаведеного свідчить про те, що на працівників, які працювали вахтовим методом в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, а додаткові пільги, передбачені статтею 5 цього Указу, зокрема, зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються.
Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена у його постановах від 02 грудня 2015 року у справі №338/357/15-а, від 13 квітня 2016 року у справі №21-5592а15 та Верховного Суду висловленою у постановах від 21 листопада 2018 року у справі №338/1152/14-а, від 11 грудня 2018 року у справі №338/1096/15-а, від 14 березня 2019 року у справі № 343/859/15-а та від 16 жовтня 2019 року у справі №176/797/14-а. 

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріалами справи підтверджується, що період роботи позивача вахтово-експедиційним методом в районі Крайньої Півночі з 20.01.1986 по 11.04.1994 підтверджується записами у трудовій книжці з посиланням на дату та номер наказів про прийняття, переведення, звільнення та засвідчується відтиском штампу у трудовій книжці позивача (Т. 2, а. с. 23-25).
Жодних доказів наявності факту укладення з позивачем строкового трудового договору на роботу на Крайній Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, ним не надано.

Відтак, встановленні обставини у своїй сукупності вказують на не поширення на позивача пільгового обчислення страхового стажу, оскільки він не укладав строковий трудовий договір на роботу на Крайній Півночі та у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а працював вахтово-експедиційним методом в районах Крайньої Півночі.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування позивачу в пільговому обчисленні (із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців) періоду роботи вахтово-експедиційним методом в районах Крайньої Півночі, за спірний період, зокрема до 01.01.1991.

Відносно покликань на норми міжнародних угод, підписаних Україною та Російською Федерацією, як на підставу зарахування до пільгового стажу роботи в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі після 1991 року, слід вказати наступне.
Згідно з п. 2 ст. 6 Угоди «Гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди.
Відповідно до абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
За змістом статті 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районі, в галузі пенсійного забезпечення від 19 січня 1993 року при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).
Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.
Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15 січня 1993 року, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, ні в Угоді між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Виходячи з наведеного підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи після 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №676/7065/14-а та від 28 листопада 2019 року у справі №348/400/17.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів вважає, що підстав для обчислення страхового стажу позивача за спірний період роботи на посаді помічника бурильника вахтово-експедиційним методом в Івано-Франківському управлінні бурових робіт, що знаходилося на території Тюменської області Ямало-Ненецького автономного округу із розрахунку один рік роботи в Крайній Півночі за один рік і шість місяців немає, а відтак позов задоволенню не підлягає.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -
                                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Захарчука Юрія Володимировича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 травня 2020 року у справі №500/1854/19 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 15 жовтня 2020 року.