УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 675/893/19
Провадження № 22-ц/4820/1261/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 жовтня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Костенка А.М. (суддя – доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.
секретар судового засідання Чебан О.М.
з участю: позивача, її представника
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/8529/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 травня 2020 року у складі судді Пашкевича Р.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в житловому будинку, який належить сторонам на праві спільної часткової власності.
Заслухавши доповідача, пояснення позивача, її представника, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила припинити право спільної власності ОСОБА_2 на ј частку в будинковолодінні АДРЕСА_1 та стягнути на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну йому ј частку у вказаному будинку в сумі 18849 грн, які внесені нею на депозитний рахунок Ізяславського районного суду Хмельницької області і становлять вартість ј частки будинку.
На підтримання заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що вона проживає в будинку АДРЕСА_1 і їй на праві спільної часткової власності належить ѕ частки вказаного будинку, інша ј частка житлового будинку належить відповідачу, який прийняв спадщину після смерті свого батька, проте ј частка будинку яка належить відповідачу перебуває без догляду вже більше 20 років, а земельна ділянка біля його частини будинку заросла деревами та кущами, а дерев`яна огорожа взагалі згнила. Крім того, частина будинку яка належить відповідачу в жахливому стані і потребує капітального ремонту, в зв`язку з чим належна їй частина будинку також руйнується. Позивач вказувала, що неодноразово зверталася до відповідача з проханням відремонтувати належну йому частину житлового будинку або продати їй його частку в будинку, але ОСОБА_2 ніяк на ці розмови не реагує, а з весни 2018 року взагалі перестав відповідати на її телефонні дзвінки і його місце перебування їй взагалі не відомо. 
Заочним рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено, зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації в Хмельницькій області повернути ОСОБА_1 з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації в Хмельницькій області грошові кошти в розмірі 18 849 грн згідно з квитанцією № 5619-0693-6714-9852 від 25 квітня 2019 року.
ОСОБА_1 не погодилася з заочним рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 травня 2020 року подала апеляційну скаргу, посилається на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому воно підлягає скасуванню. Апелянт вказує, що що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , який був співвласником спірного будинковолодіння і відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 листопада 2018 року вона отримала у власність ѕ частини спірного будинковолодіння. Оскільки відповідач своєю частиною будинковолодіння не користується вже більше 20 років, це призводить до псування належної їй частини будинковолодіння, а тому в даному випадку спільне володіння та користування будинком є неможливим. Також апелянт зазначає, що згідно висновку судово-будівельного експерта № 01/20-26 від 12 січня 2020 року дійсна вартість домоволодіння становить 74 402 грн, з яких 49 561 грн вартість самого будинку, оскільки вартість її частини будинковолодіння є значно більшою ніж частка відповідача, яка становить лише 12 379 грн, тому припинення права власності ОСОБА_2 на його частку в будинковолодінні не завдасть істотної шкоди його інтересам. 
З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати заочне рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 травня 2020 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
       Так судом встановлено, що рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28 листопада 1997 року виділено ОСОБА_3 кімнату 1-4 площею 8,9 кв м, кімнату 1-7 площею 20,2 кв м, кімнату 1-8 площею 10,5 кв м, коридор 1-1 площею, 4,3 кв м, кладову 1-2 площею 2,2 кв м, кухню 1-3 площею 9,4 кв м. житлового будинку АДРЕСА_1 . Із надвірних споруд виділено ѕ частини прибудови, вартість виділених приміщень та надвірних споруд становить 12421 грн, що відповідає ѕ частки будинковолодіння. 
ОСОБА_4 - кімнату «1-б» площею 15,6 кв м, кімнату «1-5» площею 14,7 кв м, з надвірних споруд ј частину прибудови «а-4», сходи «а», ј частину загорожі. Вартість виділених приміщень та надвірних споруд складає 4 210 грн, що відповідає ј частини домоволодіння.
Для ізольованого користування будинковолодінням ОСОБА_4 потрібно закрити дверні отвори із кімнати 1-5 в кімнату 1-8, з кімнати 1-6 в кімнату 1-, з прибудови «а»-2 в прибудову а-3, ОСОБА_3 встановити грубку в приміщенні кімнати 1-7 та 1-8 зробити вихід на вулицю з прибудови «а». Відповідно до вказаного варіанту розподілу виділено ОСОБА_4 159 кв м земельної ділянки, що становить ј частину від цієї площі, а ОСОБА_3 – 477 кв м, що складає ѕ частини, проте це рішення суду не виконане до цього часу і будинок не розподілений в натурі. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, після його смерті його спадщину прийняв його син ОСОБА_2 .
Для ізольованого користування будинковолодінням ОСОБА_4 потрібно закрити дверні отвори із кімнати 1-5 в кімнату 1-8 з кімнати 1-6 в кімнату 1-7 з прибудови «а»-2 в прибудову а-3, ОСОБА_3 встановити грубку в приміщенні кімнати 1-7 та 1-8 зробити вихід на вулицю з прибудови «а». 
Відповідно до вказаного варіанту розподілу виділено ОСОБА_4 159 кв м земельної ділянки, що становить ј частину від цієї площі, а ОСОБА_3 – 477 кв м, що складає ѕ частини, визнано право власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відповідно на виділені їм частки будинковолодіння, майна та земельної ділянки.
Однак вказане рішення суду виконано не було, будинок в натурі між співласниками розподілений не був, утворення двох окремих об`єктів нерухомості не відбулось, а між сторонам фактично було встановлено порядок користування даним будинком без укладення будь-яких угод. 
Позивач ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 листопада 2018 року є власником 3/4 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 березня 2005 року є власником ј частки даного домоволодіння.
Як вбачається з витягів з реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та довідки Ізяславського районного бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 зареєстровано за кожним право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1  відповідно по ѕ та ј частин без визначення конкретних жилих і нежилих приміщень в самому житловому будинку та господарських будівель та споруд. 
За висновком судової будівельно-технічної експертизи від 12 січня 2020 року ОСОБА_1 можливо виділити в натурі ѕ частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 ј частину цього будинку, які їм належать на праві спільної часткової власності з відхиленням від ідеальних часток співвласників. Спільне володіння та користування житловим будинком вбачається за можливе після виконання ремонтних робіт. Дійсна ринкова вартість всього домоволодіння становить 74402 грн.
Згідно з ч.ч.4 і 5 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.
За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Цією статтею також визначено певні гарантії прав приватних осіб у випадку втручання держави у їхні права.
При розгляді справ національні суди України застосовують положення Конвенції та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права, що передбачено статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Право приватної власності є непорушним.
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до частини другої статті 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
       Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника тачленам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні  позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.
Як вбачається з матеріалів справи, висновку експертизи спірний будинок може бути поділений в натурі між співвласниками, частки як позивача та відповідача є значними та можуть бути виділені в натурі, спільне володіння і користування майном є можливим, хоча припинення права спільної часткової власності на будинок не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників.
Отже в даному випадку відсутні всі обставини, передбачені пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, як підстави припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду за позовом інших співвласників, а тому посилання позивача лише на ту обставину, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам іншого співвласника не може бути взято увагу так як суперечать як нормі ст. 365 Цивільного кодексу України так і правовій позиції Верховного Суду.
За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства.
Доводи апеляційної скарги, що спільне володіння і користування житловим будинком є неможливим, частка відповідача є незначною, будинок є неподільною річчю, а припинення права власності відповідача на частку домоволодіння не завдасть істотної шкоди його інтересам слід відхилити, оскільки такі доводи апелянта спростовуються матеріалами справи та висновком судової будівельно-технічної експертизи, яка є належним та допустимим доказом.
При цьому суд не бере до уваги твердження апелянта, що спільне користування майном є неможливим через те, що бездіяльність іншого співвласника може призвести до псування та руйнації всього будинку в тому числі і її частки.
Спірний житловий будинок сторонами в натурі згідно закону не поділений, сторони є власниками будинку і відповідних часток без визначення їх в натурі, а тому позивач не позбавлена можливості в такому випадку захистити свої порушене право в разі настання негативних наслідків через бездіяльність іншого співвласника щодо своєї частки у майні в спосіб визначений Цивільним кодексом України.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, протее може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
        Повне судове рішення складено 30 жовтня 2020 року.

Судді А.М. Костенко
Р.С. Гринчук
Л.М. Грох