ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5632/19                                                     Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Панченко Н.Д.                                                                                                                                                             Суддя-доповідач Шурко О.І.           

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  04 листопада 2020 року                                                                                    м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                               Шурка О.І.,
суддів                                        Василенка Я.М., Оксененка О.М., 
при секретарі                               Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" до заступника начальника Києво-Святошинського управління Головного управління ДФС у Київській області Дмітрієва Ігоря Віталійовича  про визнання незаконним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та визнання незаконними дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, заступника начальника Києво-Святошинського управління Головного управління ДФС у Київській області, Дмітрієва Ігоря Віталійовича , в якому просив суд:
- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Київській області від 13.03.2019 вих. № 9041/10/10-36-54-08;
-зобов`язати Головне управління ДФС у Київській області прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць лютий 2019 року з додатками та доповненнями до неї Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з цих поданих позивачем документів від 12.03.2019;
-визнати протиправними дії заступника начальника Києво-Святошинського управління Головного управління ДФС у Київській області, Дмітрієва Ігоря Віталійовича , які полягають у підписанні ним рішення Головного управління ДФС у Київській області від 13.03.2019 вих. № 9041/10/10-36-54-08.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Київській області від 13.03.2019 вих. № 9041/10/10-36-54-08; зобов`язано Головне управління ДФС у Київській області повторно розглянути податкову декларацію з податку на додану вартість, подану Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" (код ЄДРПОУ 34439389; місцезнаходження: 08152, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, Територія технікуму, буд. 16) за звітний (податковий) період календарний місяць лютий 2019 року з додатками, доповненнями до неї з урахуванням наведених висновків у рішенні суду; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління ДПС у Київській області (як правонаступник відповідача) подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року в повному обсязі та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "Вітаполіс" відмовити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Київській області вказує, що судом першої інстанції на взято до уваги, що у зв`язку з тим, що позивач протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість, відповідачем прийнято рішення від 18.11.2016 №63 про анулювання свідоцтва ПДВ, і статтею 184.6 ст. 184 Податкового кодексу України передбачено, що у разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації, а тому подання податкової декларації з ПДВ позивачем за лютий 2019 року не передбачено законодавством.
ТОВ "Вітаполіс" подав відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач зазначає, що доводи апелянта є необгрунтованими, та зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів зазначає наступне.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" (ідентифікаційний код 34439389, місцезнаходження: 08152, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., м. Боярка, вул. Територія Технікуму, буд.16) зареєстровано як юридична особа 25.05.2006, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24.05.2019 № 24523656.
12.03.2019 позивачем було подано до Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області в паперовій формі податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2019 року з додатками до неї та доповненням.
13.03.2019 Києво-Святошинська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області листом №09041/10/10-36-54-08 повідомила позивача про те, що на підставі рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ "Вітаполіс" не є платником ПДВ з 18.11.2016. Враховуючи викладене ТОВ "Вітаполіс" не повинно подавати податкову декларацію з ПДВ за лютий 2019 року згідно п.184.6 ст.184 Податкового кодексу України.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що податковий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію у разі її складання з дотриманням вимог статті 48 Податкового кодексу України, оскільки прийняття податкової звітності є обов`язком контролюючого органу; жоден пункт статті 184 Податкового кодексу України не містить положень, які б утворювали правову підставу для відмови платникові податків, навіть за умови відсутності у нього реєстрації платником ПДВ, у прийнятті податкової декларації з ПДВ.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Так, п. 6.1 ст. 6 ПК України встановлено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Згідно з пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, які платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Порядок подання податкової декларації до органів державної податкової служби регулюється ст. 49 ПК України.
Пунктом 49.1 ст. 49 ПК України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Відповідно до п. 49.3 ст. 49 ПК України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:
а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;
б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;
в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до п. 49.8 ст. 49 ПК України, прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених п.п. 48.3 та 48.4 ст. 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
В свою чергу, відповідно до п. 48.3 ст. 48 цього Кодексу, податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
Згідно з п. 48.4 ст. 48 ПК України, в окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.
Пунктом 49.9 ст. 49 ПК України передбачено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
У разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог п.п. 48.3 та 48.4 ст. 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови (п. 49.11 ст. 49 ПК України).
Отже, процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою податкового органу фактичних дій із:
1) перевірки наявності та достовірності заповнення обов`язкових реквізитів, передбачених п.п. 48.3 та 48.4 ПК України;
2) реєстрації податкової декларації у день її отримання органом державної податкової служби.
При цьому, як встановлено п. 49.10 ст. 49 ПК України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.
Таким чином, законодавством визначені виключні підстави для відмови у прийнятті до реєстрації податкової декларації.
У даному випадку, з поданої декларації з ПДВ за лютий 2019 року вбачається, що у графі " 4" позивачем зазначено індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість - 344393810135.
Разом з тим, як свідчать обставини справи, свідоцтво платника ПДВ ТОВ "Вітаполіс" за ІПН 344393810135 було анульоване 18.11.2016 за рішенням Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №63 у зв`язку з ненаданням позивачем декларацій протягом 12 послідовних податкових місяців .
Факт анулювання за рішенням контролюючого органу свідоцтва платника ПДВ ТОВ "Вітаполіс" за ІПН 344393810135 підтверджується інформацією з офіційного сайту Реєстру платників ПДВ (https://cabinet.tax.gov.ua/registers/pdv), що не спростовується учасниками справи. 
При цьому, рішення контролюючого органу про анулювання позивачу свідоцтва платника ПДВ чинне та не скасоване у встановленому законом порядку.
В свою чергу, позивач стверджує, що ним надсилалася скарга до ГУ ДФС у Київській області на рішення ДПІ про анулювання реєстрації платника ПДВ. Після одержання рішення ГУ ДФС у Київській області за результатами розгляду цієї скарги 06.03.2017 позивач надіслав до ДФС України скарги на рішення ДПІ про анулювання реєстрації платника ПДВ та на рішення ГУ ДФС у Київській області за результатами розгляду скарги від 03.01.2017. Позивач зауважує, що на час складання і подання позовної заяви ДФС України не прийняла і не надіслала позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення ДПІ від 18.11.2016 №63 та на рішення ГУ ДФС у Київській області від 24.01.2017 №238/10/10-36-12-02-18 про результати розгляду скарги позивача. Відтак, на думку позивача, оскаржуване у порядку адміністративного оскарження рішення ДПІ №63 про анулювання реєстрації платника ПДВ є скасованим, а подана до ДФС України скарга позивача повністю задоволеною.
Водночас, матеріали справи містять копію рішення Головного управління ДФС у Київській області від 24.01.2017 №238/10/10-36-12-02-18 про результати розгляду скарги ТОВ "Вітаполіс", яким залишено без змін рішення Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №63 від 18.11.2016 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ "Вітаполіс", а скаргу - без задоволення.
Також, матеріали справи містять копію листа Державної фіскальної служби України від 05.04.2018 №12187/6/99-99-03-01-01-15 про розгляд запиту на отримання публічної інформації, у якому, зокрема, зазначається, що згідно даних системи автоматизованого документообігу скарга ТОВ "Вітаполіс" від 06.03.2017 №79/17 зареєстрована у ДФС 09.03.2017 за №5479/6 та передана на виконання до Департаменту податків та зборів з юридичних осіб. Відповідь надано листом ДФС від 07.08.2017 №17185/6/99-99-12-03-01-15, яка надіслана засобами поштового зв`язку; у зазначеному листі ДФС повідомлено, що відповідь на аналогічну скаргу щодо рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 18.11.2016 №63 надано листом ДФС від 03.07.2017 №1433/6/99-99-12-03-01-15, в якому поінформовано про залишення скарги без розгляду у зв`язку з порушенням вимог статті 56 Податкового кодексу України.
За правилами ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Згідно з п.184.1. ст. 184 ПК України, реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.
Відповідно до п. 184.5., 184.6. ст. 184 ПК України, з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, виписку податкових накладних.
У разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.
Таким чином, подана позивачем податкової декларації з ПДВ за лютий 2019 року з додатками до неї не відповідає вимогам п. 48.3 ст.48 ПК України в частині зазначення в ній недостовірних даних щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків, що в силу вимог податкового законодавства є безумовною підставою для відмови у прийнятті податкової звітності.
Отже, враховуючи, що реєстрацію позивача платником ПДВ анульовано 18.11.2016 та інформація щодо відновлення реєстрації ТОВ "Вітаполіс" платником ПДВ відсутня, у позивача не виникло підстав для подання податкової декларації з ПДВ за лютий 2019 року, а у контролюючого органу не виникло обов`язку щодо прийняття такої податкової звітності.
Серед критеріїв /принципів/, які повинні застосовуватись суб`єктом владних повноважень при прийнятті ним рішень та вчиненні дій та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень, дій, є, зокрема, принцип законності, відповідно до якого суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення суб`єкта владних повноважень має прийматися обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Відтак, анулювання реєстрації особи як платника податку унеможливлює прийняття поданої позивачем в серпні 2018 року податкової декларації з податку на додану вартість, а тому, колегія суддів приходить висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, у межах своєї компетенції та без порушень законних прав та інтересів позивача, що унеможливлює задоволення адміністративного позову.
Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом з аналогічних питань у постанові від 30.01.2019 у справі № 826/3793/17, та постанові від 18.06.2019 у справі №810/1702/18.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів підкреслює, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У даному випадку, колегія суддів приходить висновку, що не прийняття контролюючим органом податкової декларації з ПДВ за лютий 2019 року з підстав анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, є обґрунтованим та законним, а відтак, позовні вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення Головного управління ДФС у Київській області від 13.03.2019 вих. № 9041/10/10-36-54-08, оформлене листом та зобов`язання податкового органу прийняти декларацію з ПДВ за звітний (податковий) період - лютий 2019 року, задоволенню не підлягають.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що підставою для не прийняття податкової декларації позивача було рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ "Вітаполіс", а не спосіб її подання (поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення чи засобами електронного зв`язку в електронній формі), а тому, суд не надає оцінки доводам позивача в цій частині.
На підставі вищенаведеного, колегія судів приходить висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив обставини справи та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції спростовуються доводами апелянта, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права, призвело до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -       

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року - скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Шурко О.І.

Судді:                                                                                          Василенко Я.М.

                                                                                                              Оксененко О.М.

Повний текст постанови виготовлено 13.11.2020.