Номер провадження: 33/813/1283/20
Номер справи місцевого суду: 521/11439/20 
Головуючий у першій інстанції Гранін В. Л. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2020 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М., 
за участю: секретаря Ющак А.Ю., 
розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 – адвоката Шарандака Андрія Андрійовича на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 01 жовтня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:
Зазначеною постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в сумі 420, 20 грн.
Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 04 липня 2020 року об 21 годинні 20 хвилини в м. Одесі, Тираспольське шосе, 22/8, керував транспортним засобом у режимі міського маршрутного таксі №208 здійснив зупинку автобусу поза встановленими місцями – постанова ЕАМ №2780820, з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі – ПДР). 
Не погоджуючись із вказаною постановою, 16.10.2020 року представник ОСОБА_1 – адвокат Шарандак А.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Крім того, в апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 – адвокат Шарандак А.А. просить поновити йому строк на оскарження вищевказаної постанови.

До суду апеляційної інстанції правопорушник ОСОБА_1 та його адвокат Шарандак А.А. не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с.25, 26). Разом з тим, 09.11.2020 року адвокат Шарандак А.А. звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність (а.с.27-29). 

Враховуючи викладені обставини, а також те, що про розгляд справи в суді апеляційної інстанції правопорушник ОСОБА_1 та його адвокат Шарандак А.А. були повідомлені завчасно, тобто за 2 неділі, апеляційний суд вважає неповажною причину неявки ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції, у зв`язку з чим вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та відсутність його захисника адвоката Шарандака А.А. на підставі наявних у матеріалах справи доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами.
Вивчивши клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Шарандака А.А. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку про те, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та його захисник були присутні при винесенні вступної та резолютивної частини оскаржуваної постанови, а отримали вони її повний текст лише 12.10.2020 року, тобто після збігу 10-денного строку на оскарження постанови суду.
Таким чином, зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, тому підлягає поновленню. 
При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, статтею 6 Європейської Конвенції «Про права людини і основоположних свобод» та практикою Європейського суду по правам людини.

Що стосується суті апеляційної скарги, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
При цьому, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У відповідності до ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Крім того, згідно з ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 

Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив із того, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючою ознакою: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що знижують увагу та швидкість реакції.
При цьому суд виходив із того, що відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом п.п. 6, 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється уповноваженою особою Державтоінспекції для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я уповноважена особа Державтоінспекції в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Тобто, однією з підстав притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, суд першої інстанції виходив із того, що у судовому засіданні суду першої інстанції були досліджені матеріали адміністративного провадження, з яких вбачається, що ОСОБА_1 у присутності свідків відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
При цьому, судом було оглянуто відеозапис, наявний у матеріалах справи, відповідно до якого водій ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу та від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.
Не визнаючи своєї вини, правопорушник ОСОБА_1 і його захисник - адвокат Шарандак А.А., вимагаючи закриття справи, посилались на скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність.
Однак, суд апеляційної інстанції, рівно як і суд першої інстанції обгрунтовано не бере цих обставини як доказ відсутності вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.
Так, з 01.07.2020 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року №2617-VIII (далі - Закон від 22.11.2018 року). Підпунктом 4 п. 1 розділу І вказаного Закону від 22.11.2018 року ст. 130 КУпАП викладена в новій редакції, якою виключена відповідальність водіїв за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі відповідальність водіїв транспортних засобів).
Разом з цим, п/п. 171 п. 2 розділу І Закону від 22.11.2018 року КК України був доповнений статтею 286-1, якою встановлена кримінальна відповідальність водіїв транспортних засобів. У зв`язку з тим, що відповідальність водіїв транспортних засобів, по суті, була криміналізована та передбачена можливість застосування кримінального покарання, а також у зв`язку з тим, що санкція за таке порушення була підвищена (збільшений розмір штрафу та строк додаткового покарання), то відповідальність водіїв транспортних засобів посилена.
Незважаючи на те, що Закон від 22.11.2018 року набрав чинності з 01 липня 2020 року, та, що самим ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень»» від 17 червня 2020 року №720-IX (далі - Закон від 17.06.2020 року) (розділ ІІ) передбачений особливий порядок набрання ним чинності, тобто з дня набрання чинності Законом від 22.11.2018 р.
З цих підстав, Закон від 17.06.2020 р. все ж набрав чинності в силу п. 4 Указу Президента України від 10.06.1997 р. з дня його опублікування в офіційному друкованому виданні, а саме у газеті «Голос України» за №110 від 03.07.2020 року.
Вказаним Законом від 17.06.2020 року були внесені зміни до Закону від 22.11.2018 року. Зокрема, відповідно до абз. 6 п/п. 2 п. 117 розділу І Закону від 17.06.2020 року, п/п. 171 п. 2 розділу І Закону від 22.11.2018 року, яким КК доповнений новою статтею 286-1, виключений. 
Крім того, відповідно до абз. 1 п/п. 1 п. 117 розділу І Закону від 17.06.2020 року виключений п/п. 4 п. 1 розділу І Закону від 22.11.2018 року, яким ст. 130 КУпАП викладена в новій редакції та з якої виключена відповідальність водіїв транспортних засобів.
З огляду на викладене, суд першої інстанціє дійшов обгрунтованого висновку про те, що з 03.07.2020 року ст. 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом №2617-VIII, а ст. 286-1 КК України із КК України виключена.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з тим, що 04.07.2020 року, керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, і ця обставина знайшла своє повне підтвердження.
Тобто, оцінивши докази, які наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом та правосвідомістю, дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що зібрані у встановленому законом порядку докази, відповідають фактичним обставинам справи, тобто є належними та допустимими, і в своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.
Санкція за порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Вирішуючи питання щодо накладення адміністративного стягнення на правопорушника ОСОБА_1 по ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, яке відноситься до грубих порушень ПДР, як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, особу правопорушника, ступінь його вини, ставлення до вчиненого проступку, а також обставину, що пом`якшує відповідальність: те, що він вперше скоїв правопорушення, з метою виховання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, попередження здійснення ним нових правопорушень.
З цих підстав, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідність накладення на правопорушника ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Крім того, у відповідності до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. П. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420,40 грн.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції відбувся з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності, докази були досліджені об`єктивно та безсторонньо, жодних порушень прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, допущено не було, внаслідок чого суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову – залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Шарандака Андрія Андрійовича та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2020 року.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Шарандака Андрія Андрійовича залишити без задоволення, а постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 01 жовтня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                                 С.М. Сегеда