Постанова 
Іменем  України
 
05 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 761/23885/18
провадження № 61-12776св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Яремка В. В. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Ступак О. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Маринушкіна Арсена Григоровича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 березня 2019 року у складі судді Макаренко І. О. та постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року у складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Сліпченка О. І., Сушко Л. П.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, надалі уточненим, до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум», банк), про захист прав споживача та стягнення грошових коштів.
На обґрунтування позову посилався на те, що він є кредитором (вкладником) ПАТ «Банк Форум», з яким були укладені договори банківських вкладів та відкриті карткові рахунки. Постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 13 червня 2014 року № 355 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Форум»» прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Форум». Рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 16 червня 2014 року № 49 вирішено розпочати процедуру ліквідації ПАТ «Банк Форум». Після віднесення банку до категорії неплатоспроможних, на підставі відповідної постанови НБУ, згідно із статтею 26 Закону України від 23 лютого 2012 року№ 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), йому виплачено гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000 грн, а решту суми віднесено до кредиторських вимог, які не виплачено. З урахуванням наведеного, просив стягнути солідарно з ФГВФО, ПАТ «Банк Форум» на свою користь заборгованість у розмірі 126 716,29 дол. США, 15 979,64 Євро та 206 773,68 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що оскількирозпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Форум», то задоволення вимог кредиторів поза межами гарантованої суми вкладів відбувається в порядку черговості, передбаченому Законом № 4452-VI. Позивачу відшкодовано гарантовану суму коштів за вкладом у сумі 200 000 грн та 20 відсотків від акцептованої суми, решту вимог включено до четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк Форум», тому підстави для задоволення позову відсутні. Суди також зазначили, що позивач заявив вимоги про солідарне стягнення з ФГВФО та ПАТ «Банк Форум», тоді як банк залучений до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників
У липні 2019 року представник  ОСОБА_1 - адвокат Маринушкін А. Г. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки доводам позивача про невідповідність процедури задоволення вимог кредиторів банку, визначеної статтею 52 Закону № 4452-VI, Конституції України та необґрунтовано не застосували до спірних правовідносин Конституцію України як норми прямої дії, оскільки положення закону суттєво звужують права вкладників, порушують рівність прав вкладників, внаслідок чого може виникнути ситуація, коли фізична особа (вкладник) протиправно позбавляється права власності на вклад, що не відповідає основним принципам конституційних прав людини, які повинна забезпечити держава. Суди не звернули уваги, що процедура позбавлення (обмеження) користування майном - грошовими коштами у визначений зазначеним законом спосіб не відповідає принципу пропорційності (справедливої рівноваги між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав конкретної особи); не врахували, що створенням законодавчих перешкод у поверненні коштів, які належать позивачеві на праві власності, після виведення банку з ринку, порушуються положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а також при вирішенні спору не застосували практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Суди помилково вважали ФГВФО неналежним відповідачем у справі, оскільки з дня початку ліквідаційної процедури саме фонд здійснює повне управління банком та розпоряджається його майном, тобто саме на ФГВФО покладено обов`язок відшкодувати позивачу кошти від імені сторони правочину. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2309цс16.
У серпні 2019 року надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому ФГВФО просив касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у липні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Суди встановили, що ОСОБА_1 є кредитором (вкладником) ПАТ «Банк Форум», з яким укладав договори банківських вкладів, а саме договори: № 263L/1136/669260, № 2630/1136/693811, № 263L/1136/673013, № 2630/1136/534252, № 263L/1136/667690, № 263/1136/661977, № 2630/1136/689967, № 2630/1136/688552 та відкривав карткові рахунки.
Постановою Правління НБУ від 13 червня 2014 року № 355 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Форум» прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Форум».
Рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 16 червня 2014 року № 49 вирішено розпочати процедуру ліквідації ПАТ «Банк Форум».
Після віднесення банку до категорії неплатоспроможних на підставі відповідної постанови НБУ, згідно зі статтею 26 Закону № 4452-VIпозивачу виплачено гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000 грн, а решту суми віднесено до кредиторських вимог, які не виплачено.
Відповідно до довідки за від 06 жовтня 2014 року № 9170/1100 ОСОБА_1 визнаний кредитором ПАТ «Банк Форум» та його кредиторські вимоги включені до четвертої черги на суму 1 943 958,20 грн.
Згідно з виписками за особовими рахунками з 25 червня 2018 року до 24 січня 2019 року, в рахунок задоволення вимог кредитора четвертої черги згідно з рішенням ФГВОС від 13 грудня 2018 року № 3341 ОСОБА_1 виплачено 20 відсотків від акцептованої суми у розмірі 388 791,64 грн.
Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом № 4452-VI.
Відповідно до пункту шостого статті 2 зазначеного Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
У пункті 8 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 4452-VIпередбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.
У спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону № 4452-VI є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
Статтею 36 Закону № 4452-VI врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.
Пунктом 1 частини шостої статті 36 Закону № 4452-VIпередбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. 
Відповідно до частини другої статті 46 Закону № 4452-VI з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VIФонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. 
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що Законом № 4452-VIпередбачена спеціальна процедура відшкодування коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, яка реалізується Фондом, а не банком.
Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 4452-VI протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.
Частиною четвертою статті 52 Закону № 4452-VI передбачено, що вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.
Оскільки ОСОБА_1 виплачено гарантовану суму коштів за вкладом у розмірі 200 000,00 грн, а вимоги щодо виплати решти грошових коштів включені до четвертої черги реєстру акцептованих кредиторів ПАТ «Банк Форум», суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що після введення у банку тимчасової адміністрації стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж передбачений Законом № 4452-VI, є неможливим. Акцептовані кредиторські вимоги не задовольняються за рахунок гарантованого державою відшкодування за вкладами, оскільки їх задоволення здійснюється у межах ліквідаційної процедури у порядку, визначеному статтею 52 Закону, за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та продажу майна банку.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-350цс17, у постановах Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 761/30775/18 (провадження № 61-17514св19), від 17 вересня 2020 року у справі № 761/40320/18 (провадження 
№ 61-16956св19).
Доводи касаційної скарги про порушення відповідачем його права власності не впливають на правильність та законність судового рішення, оскільки з огляду на специфіку правовідносин, що виникли між сторонами, їх предмет, а також наявність нормативно-правової бази, яка урегульовує правовідносини за договором банківського вкладу у разі введення у банку тимчасової адміністрації, врегулювання спірних правовідносин у будь-який інший спосіб, ніж Законом № 4452-VI, який є спеціальним, не передбачено. 
Посилання заявника на порушення його прав, як власника грошових коштів, що гарантовано Конституцією України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є необґрунтованими, оскільки метою Закону № 4452-VI, як зазначено у статті 1 цього Закону, є захист прав і законних інтересів вкладників банку, гарантована державою сума вкладу ОСОБА_1 повернута, решта грошових коштів за вкладами, як передбачено зазначеним Законом, підлягає поверненню в межах ліквідаційної процедури. 
Крім того, необґрунтованими є доводи заявника про необхідність застосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2309цс16, оскільки обставини у справах не є тотожними. У справі № 6-2309цс16 спірні правовідносини виникли стосовно обрахунку ФГВФО розміру відшкодування за вкладом за курсом 1 799,9763 грн замість курсу 2 313,0580 грн за 100 дол. США.
Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на те, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Маринушкіна Арсена Григоровича залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
 
                                                                                                                        Г. В. Коломієць
 
                                                                                                                        О. В. Ступак