ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9254/20 Справа № 215/4158/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дудіков А. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
сторони:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1  на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2020 року, яке постановлено суддею Дудіковим А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 28 вересня 2020 року, - 
В С Т А Н О В И В:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 118 075 грн. у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 11 вересня 2012 року позивачу первинно було встановлено 25% втрати професійної працездатності, безстроково. 
Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2020 рокупозов задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь позивача 45 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та збільшення розміру стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди, посилаючись на те, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував, що у зв`язку з професійним захворюванням позивач постійно відчуває біль в кистях, в ліктьових суглобах, загальну слабкість, біль в колінних суглобах, підвищення артеріального тиску. Внаслідок постійних больових відчуттів, позивач має відчуття втоми, зниження уваги та виникнення негативних емоцій.
Вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».
У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача ПрАТ «ПівнГЗК» зазначає про те, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, сума відшкодування моральної шкоди стягнутої на користь позивача відповідає принципам розумності, справедливості та виваженості, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. 
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач з 29 червня 1977 року по 07 лютого 1980 року працював помічником екскаватора в кар`єрі, з 07 лютого 1980 року по 09 листопада 1998 року – машиністом екскаватора в кар`єрі, з 16 серпня 2002 року по 09 жовтня 2002 року - помічником екскаватора в кар`єрі, з 09 жовтня 2002 року по 12 вересня 2008 року - машиністом екскаватора в кар`єрі та на відвалах Ганнівського кар`єру ВАТ «ПівнГЗК, правонаступником якого є ПрАТ «ПівнГЗК». 12 вересня 2008 року позивача звільнено за п.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 30-38). 
Згідно п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23 березня 2012 року, професійне захворювання у позивача виникло внаслідок праці на підприємстві відповідача, де він підпадав під дію на організм загальної вібрації, рівні якої перевищували ГДР, внаслідок конструктивних недоліків екскаватора, а також через недосконалість робочого місця та обмеження робочого простору, перешкоджаючого застосуванню засобів малої механізації, виконувані роботи характеризувались важкою працею (а.с. 16).
Відповідно до п. 17 Акту, причиною професійного захворювання позивача є його робота на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці на протязі 27 років 6 місяців, де він підпадав під вплив вібрації, що перевищувала норми ГДК та важкість праці (а.с. 16).
Висновком МСЕК від 11 вересня 2012 року позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності, безстроково (а.с. 12-13). 
Суд, частково задовольняючи позов позивача до ПрАТ «ПівнГЗК», виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язані з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. 153 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів з 1977 року по 2008 року, при цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці не знімають з відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.
У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди. 
Однак, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, не в повній мірі враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. 
Як вбачається з матеріалів справи, працюючи в умовах впливу шкідливих факторів, позивач отримав професійне захворювання, внаслідок чого постійно відчуває біль в кистях, в ліктьових суглобах, загальну слабкість, біль в колінних суглобах, підвищення артеріального тиску, втому, зниження уваги та виникнення негативних емоцій. 
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, тривалість його праці на підприємстві відповідача ПрАТ «ПівнГЗК», відсоток втрати професійної працездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ «ПівнГЗК» збільшивши його з 45 000 гривень до 75 000 гривень.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду - зміні в частині розміру моральної шкоди, та збільшення його з 45 000 грн. до 75 000 грн.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 вересня 2020 рокузмінити в частині розміру моральної  шкоди, стягнутої  з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо – збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 45 000 грн. до 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) грн. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: