СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2020 р.                                                                         Справа № 913/261/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя  Істоміна О.А., 
без виклику учасників справи,
розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання за наявними в справі матеріалами апеляційну скаргу позивача – АТ  “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (вх. № 1747Л/3) на рішення Господарського суду Луганської області від 11 червня 2020 року (повний текст складено 16.06.2020) по справі № 913/261/20
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,
до          Комунального підприємства "Сватове-тепло", м. Сватове Луганської області,
про стягнення 26751,66 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2020 року АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до КП  "Сватове-тепло" про стягнення 26751,66 грн по договору постачання природного газу від 05.09.2017 № 5015/1718-БО-20, зокрема: 19453,49 грн пені; 3814,40 грн 3% річних та 3483,77 грн інфляційних втрат. Позовні вимоги обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати за природний газ, отриманий на підставі вищезазначеного договору постачання природного газу.
Рішенням Господарського суду Луганської області від 11.06.2020 по справі № 913/261/20 (з урахуванням виправленої описки ухвалою від 17.06.2020) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 3814,40 грн за загальний період з 28.11.2017 по 04.10.2018, інфляційні втрати в сумі 3483,77 грн за загальний період з травня 2018 року по вересень 2018 року та 573,45 грн судового збору. В частині позовних вимог про стягнення 19453,49 грн пені відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що відповідач в порушення умов договору постачання природного газу від 05.09.2017 № 5015/1718-БО-20, несвоєчасно здійснював оплату за спожитий природний газ, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 3814,40 грн за загальний період з 28.11.2017 по 04.10.2018 та інфляційних втрат у сумі 3843,77 грн за загальний період травня по вересень 2018 року на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України підлягають задоволенню. Відмовляючи в задоволені позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 19453,49 грн, суд першої інстанції виходив з того, що природний газ є енергетичним ресурсом, а отже, в силу приписів чинного законодавства, позивач - ПАТ «Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” є енергопостачальною компанією (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.01.2019 у справі № 913/66/18, від 20.08.2019 у справі № 913/653/18, від 06.09.2019 у справі № 913/7/19). Рішенням Сватівської міської ради від 17.11.2009 № 1314 підприємство відповідача - КП  "Сватове-тепло" визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді міської ради. КП “Сватове-тело” здійснює свою господарську діяльність у м.Сватове Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням КМУ від 02.12.2015 № 1275-р. Тому позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 19453,49 не підлягають задоволенню, оскільки нарахування позивачем пені суперечить ч. 2 ст. 2 Закону України “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси”, яка встановлює мораторій на час, визначений у ст. 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені енергопостачальними компаніями в разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.
Повний текст зазначеного рішення складено 16.06.2020.
Позивач - АТ  “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” 08.07.2020 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити пропущений строк на подання апеляційної скарги, скасувати рішення місцевого господарського суду в частині відмови в стягненні пені в сумі 19453,49 грн та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційну скаргу обгрунтовує неправильним застосуванням судом першої інстанції норм ст. 2 Закону України “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси”, п. 27 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу"» та ст. 1 Закону України «Про електроенергетику». Вважає, що позивач - ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” не являється енергопостачальною компанією, тому зазначені норми не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. На підтвердження своїх доводів скаржник посилається на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №      913/65/18.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.07.2020 у справі № 913/261/20 у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3153,0 грн апеляційну скаргу позивача залишено без руху на підставі п. 2 ч. 3 ст. 258 та чч. 2, 6 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України та надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
Після усунення позивачем недоліків апеляційної скарги ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.08.2020 у справі № 913/261/20 задоволено клопотання позивача про поновлення строку на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача, встановлено строк до 10.09.2020 для подання відзиву, заяв та клопотань по апеляційній скарзі, повідомлено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
На виконання зазначеної ухвали КП “Сватове-тело” (відповідач) 03.09.2020 за вх. № 8277 надало відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, вважає, що господарським судом першої інстанції правомірно застосовані норми ст. 2 Закону України від 13.01.2015 № 85-VІІІ "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здістнення платежів за спожиті енергетичні ресурси", просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Луганської області від 11.06.2020 по справі № 913/261/20 залишити без змін.
У відповідності до ч. 13 ст. 8 та ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, у разі здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами, досліджує докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судове засідання не проводиться. 
Дослідивши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача та відзиві на апеляційну скаргу відповідача в порядку спрощеного (письмового) провадження без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05.09.2017 між ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (постачальником) та КП “Сватове-тело” (споживачем) укладено договір постачання природного газу № 5015/1718-БО-20, згідно з умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити спожитий газ на умовах цього договору (а.с. 11-20).
У відповідності до п. 1.2 договору постачання природного газу від 05.09.2017 № 5015/1718-БО-20, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.
В пункті 2.1 зазначеного договору сторони погодили обсяги газу, які постачальник має передати споживачу за вказаним договором, а саме: постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року природний газ обсягом до 661,0 тис. куб. м, зокрема: за жовтень 2017 року – 35,0 тис. куб. м; листопад 2017 року – 76,0 тис. куб. м; грудень 2017 року – 120,0  тис. куб. м; січень 2018 року – 150,0 тис. куб. м; лютий 2018 року – 150,0 тис. куб. м; березень 2018 року – 130,0 тис. куб. м.
Додатковою угодою № 2 від 06.04.2018 до договору постачання природного газу від 05.09.2017 № 5015/1718-БО-20 (а.с. 22) сторони визначили, що постачальник передає споживачу в період з квітня 2018 року по 31 травень 2018 року 40,0 тис. куб. м, зокрема: у квітні – 20,0 тис. куб. м; у травні - 20,0 тис. куб. м.
Пунктом 3.7 договору постачання природного газу від 05.09.2017 № 5015/1718-БО-20 сторони передбачили, що приймання-передача газу, переданого продавцем споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Ціну газу сторони визначили в розділі 5 зазначеного договору постачання природного газу, згідно з яким ціна за 1000 куб. м природного газу за цим договором становить 7907,20 грн, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 9488,64 грн. 
Порядок та умови проведення розрахунків визначені розділом 6 договору постачання природного газу від 05.09.2017 № 5015/1718-БО-20, згідно з яким оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору). Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором (пп. 4 п. 6.3 договору). 
Відповідно до п. 12.1 договору постачання природного газу від 05.09.2017 № 5015/1718-БО-20 (в редакції Додаткової угоди № 2 від 06.04.2018 до зазначеного договору), договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року до 31 травня 2018 року, а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення. 
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні належно виконувати господарські зобов`язання відповідно до Закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
На виконання умов договору постачання природного газу від 05.09.2017 № 5015/1718-БО-20 ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (позивач) за період з жовтня 2017 року по травень 2018 року поставило КП “Сватове-тело” (відповідачу) природний газ на загальну суму 4051706,24 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними обома сторонами актами приймання-передачі природного газу за жовтень 2017 року – травень 2018 року, а саме: 
- від 31.10.2017 у жовтні 2017 року на суму 202345,25 грн обсягом 21,325 тис. куб. м (а.с. 27); 
- від 30.11.2017 у листопаді 2017 року на суму 526666,97 грн обсягом 55,505 тис. куб. м (а.с. 28); 
- від 31.12.2017 у грудні 2017 року на суму 726260,51 грн обсягом 76,540 тис. куб. м (а.с. 29);
- від 31.01.2018 у січня 2018 року на суму 922001,66 грн обсягом 97,169 тис. куб. м (а.с. 30);
- від 28.02.2018 у лютому 2018 року на суму 728025,40 грн обсягом 76,726 тис. куб. м (а.с. 31);
- від 31.03.2018 у березні 2018 року на суму 752838,19 грн обсягом 79,341 тис. куб. м (а.с. 32);
- від 30.04.2018 у квітні 2018 року на суму 115903,74 грн обсягом 12,215 тис.    куб. м (а.с. 33);
- від 31.05.2018 у травні 2018 року на суму 77664,52 грн обсягом 8,185 тис. куб. м (а.с. 34).
КП “Сватове-тело” (відповідач) в порушення умов п. 6.1 договору постачання природного газу від 05.09.2017 № 5015/1718-БО-20 не завжди своєчасно здійснював оплати за поставлений природний газ, що не оспорюється відповідачем та підтверджується наданими позивачем банківськими виписками з особового рахунку ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (а.с. 37-89). 
З вказаних банківських виписок вбачається, що відповідачем оплата за поставлений природний газ по договору постачання природного газу від 05.09.2017 № 5015/1718-БО-20 здійснювалась наступним чином: 
за жовтень 2017 року по акту приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 на суму 202345,25 грн (строк оплати до 25.11.2017):
- 100000,00 грн - по платіжному дорученню № 905 від 03.11.2017 на суму 100000,00 грн (а.с. 37);
- 101345,25 грн - по платіжному дорученню № 965 від 23.11.2017 на суму 101345,25 грн (а.с. 38);
- 1000,00 грн - по платіжному дорученню № 1002 від 30.11.2017 на суму 100000,00 грн (а.с. 39);
за листопад 2017 року по акту приймання-передачі природного газу від 30.11.2017 на суму 526666,97 грн (строк оплати до 25.12.2017):
- 99000,00 грн - перенесенням залишку оплати по платіжному дорученню № 1002 від 30.11.2017 на суму 100000,00 грн (а.с. 39);
- 126666,96 грн - по платіжному дорученню № 1036 від 12.12.2017 на суму 126666,96 грн (а.с. 40);
- 301000,01 грн - по платіжному дорученню № 1098 від 22.12.2017 на суму 301000,01 грн (а.с. 41);
за грудень 2017 року по акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2017 на суму 726260,51 грн (строк оплати до 25.01.2018):
- 200000,00 грн - по платіжному дорученню № 1112 від 26.12.2017 на суму 200000,00 грн (а.с. 42);
- 200000,00 грн - по платіжному дорученню № 1117 від 28.12.2017 на суму 200000,00 грн (а.с. 44);
- 326260,51 грн - по платіжному дорученню № 58 від 26.01.2017 на суму 326260,51 грн (а.с. 47);
за січень 2018 року по акту приймання-передачі природного газу від 31.01.2018 на суму 922001,66 грн (строк оплати до 25.02.2017):
- 200000,00 грн - по платіжному дорученню № 59 від 26.01.2017 на суму 200000,00 грн (а.с. 47);
- 200000,00 грн - по платіжному дорученню № 96 від 13.02.2018 на суму 200000,00 грн (а.с. 53);
- 192001,66 грн - по платіжному дорученню № 132 від 19.02.2018 на суму 192001,66 грн (а.с. 56);
- 130000,00 грн - по платіжному дорученню № 160 від 28.02.2018 на суму 130000,00 грн (а.с. 59);
- 200000,00 грн - по платіжному дорученню № 191 від 07.03.2018 на суму 200000,00 грн (а.с. 62);
за лютий 2018 року по акту приймання-передачі природного газу від 28.02.2018 на суму 728025,40 грн (строк оплати до 25.03.2017):
- 500000,00 грн - по платіжному дорученню № 192 від 07.03.2018 на суму 500000,00 грн (а.с. 65);
- 228025,39 грн - по платіжному дорученню № 270 від 06.04.2018 на суму 228025,39 грн (а.с. 68);
за березень 2018 року по акту приймання-передачі природного газу від 31.03.2018 на суму 752838,19 грн (строк оплати до 25.04.2017):
- 399999,99 грн - по платіжному дорученню № 286 від 06.04.2018 на суму 400000,00 грн (а.с. 71);
- 52838,19 грн - по платіжному дорученню № 319 від 27.04.2018 на суму 52838,19 грн (а.с. 73);
- 200000,00 грн - по платіжному дорученню № 363 від 11.05.2018 на суму 200000,00 грн (а.с. 76);
- 100000,00 грн - по платіжному дорученню № 673 від 05.10.2018 на суму 100000,00 грн (а.с. 80);
за квітень 2018 року по акту приймання-передачі природного газу від 30.04.2018 на суму 115903,74 грн (строк оплати до 25.05.2017):
- 115903,74 грн - по платіжному дорученню № 674 від 05.10.2018 на суму 115903,75 грн (а.с. 81);
за травень 2018 року по акту приймання-передачі природного газу від 31.05.2018 у травні 2018 року на суму 77664,52 грн (строк оплати до 25.06.2017):
- 77664,52 - по платіжному дорученню № 675 від 05.10.2018 на суму 77664,52 грн (а.с. 80).
Таким чином, станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом  КП “Сватове-тело” (відповідач) в повному обсязі оплатив природний газ, поставлений  в період з жовтня 2017 року по травень 2018 року по актам приймання-передачі природного газу від 31.10.2017, 30.11.2017, 31.12.2017, 31.01.2018, 28.02.2018, 31.03.2018, 30.04.2018, 31.05.2018, на загальну суму 4051706,24 грн, але оплати за поставлений природний газ здійснював не завжди своєчасно, що підтверджується наданими позивачем до позовної заяви банківськими виписками з особового рахунку ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (а.с. 37-89) та випискою щодо Операцій по договору від 05.09.2017 № 5015/1718-БО-20 за період з 01.10.2017 по 30.11.2019 (а.с. 36).
У зв`язку з прострочкою внесення оплат за природний газ позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 3814,40 грн за загальний період з 28.11.2017 по 04.10.2018 та інфляційні втрати в сумі 3483,77 грн за загальний період з травня 2018 року по вересень 2018 року.
За змістом ч. 3 ст.    11, ч. 1 ст.    13 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки можуть   виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює   у межах, наданих їй   договором або   актами цивільного законодавства.
Законодавець у ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України   визначив зобов`язання як правовідношення, в якому    одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а     кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених   ст.11 цього Кодексу.
Отже, цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України   може виникати на підставі акта цивільного законодавства.
Частиною 2   ст. 4 Цивільного кодексу України   передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є   Цивільний кодекс України.
Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України   визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання,   на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Відтак, в силу зазначеної норми в разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, а у кредитора є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. 
Разом з тим, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.
Водночас, ч. 1 ст. 8 Цивільного кодексу України    визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
Згідно з ч. 5 ст. 4 Цивільного кодексу України, інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених   Конституцією України   та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.
Законом України "Про індексацію грошових доходів населення"   визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону). Статтею 2 цього Закону    передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у ч. 1 цієї статті; водночас,    ч. 2    ст. 2 цього Закону    законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.
З метою реалізації   Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"      Кабінет Міністрів України постановою № 1078 від 17.07.2003   затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається   як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків   (пункти 1-1, 4 Порядку).
Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми      Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"    та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена   наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 Цивільного кодексу України      визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ № 1078).
За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.
Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. 
Отже, при розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу, при зменшенні суми боргу у конкретному місяці "А" на певну суму (на приклад, 100 грн), до уваги приймається сума боргу на початок розрахункового періоду "Х", помножена на індекс інфляції у цьому місяці (на приклад, " і-1"), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн), тобто застосовується формула: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ",
де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).
За наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).
У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%.
Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості необхідно від основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.
Отже, при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).
Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №  905/21/19 від 26.06.2020.
З огляду на викладене, перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат шляхом самостійного перерахунку зазначених сум, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 3814,40 грн за загальний період з 28.11.2017 по 04.10.2018 та інфляційних втрат в сумі 3483,77 грн за загальний період з травня 2018 року по вересень 2018 року. В цій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується.
Також позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 19453,49 грн, нарахованої за загальний період з 28.11.2017 по 04.101.2018.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1  ст. 611 Цивільного Кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.
Відповідно до чч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
У відповідності п. 8.1 договору постачання природного газу від 05.09.2017 № 5015/1718-БО-20, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.
Пунктом 8.2 зазначеного договору постачання природного газу сторони встановили обов`язок споживача у разі прострочення оплати згідно з п. 6.1 цього договору сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Додатковою угодою № 1 від 15.01.2018 до договору постачання природного газу від 05.09.2017 № 5015/1718-БО-20 сторони зменшили розмір пені, яку споживач має сплатити постачальнику в разі прострочення оплати, до 15,3% (а.с. 21).
07.02.2015 набрав чинності Закон України “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси” (Закон №  85-VIII від 13.01.2015), метою якого є  встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція.            
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 2 зазначеного Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції, встановлено мораторій на час, визначений у ст. 1 цього Закону.
Час, визначений у статті 1 цього Закону, – до 31.12.2020.
Відповідно до п. 5. ч. 1 ст. 1 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. 
Згідно з ст. 5 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать послуги з постачання теплової енергії.
У відповідності до п. 1.2 договору постачання природного газу від 05.09.2017 № 5015/1718-БО-20, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.
Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одним з видів діяльності відповідача КП  “Сватове-тепло” є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (а.с. 99-102).
Відповідно до п. 2.1 Статуту КП “Сватове-тело” (а.с. 121-132), основними напрямками діяльності підприємства є якісне та безперебійне надання послуг населенню та підприємствам міста Сватове Луганської області щодо постачання теплової енергії та гарячої води. 
Рішенням Сватівської міської ради від 17.11.2009 № 1314 підприємство відповідача визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді міської ради (а.с. 135). 
Тобто, КП “Сватове-тело” здійснює свою господарську діяльність у м. Сватове Луганської області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р.
Відтак, відповідач є виконавцем (виробником) житлово-комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання (вироблення) відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, яка досі триває, тому для відповідача мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції триває до її завершення.
Відповідно до п. 1  Постанови Кабінету Міністрів України № 705 від 25.07.2012 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу", яка діяла до 04.12.2019, НАК "Нафтогаз України" є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії.
Згідно з п. 6 Статуту ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України 05.12.2015 № 1002, предметом діяльності Компанії є постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ; постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом; постачання нафти, скрапленого газу та газового конденсату.
Законом України "Про енергозбереження"  визначено, що енергозбереження - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів;  паливо-енергетичні ресурси - це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.
Відповідно до п. 1.5 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія. Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним із видів енергетичних ресурсів.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України 13.01.2015 № 85-VIII, мораторій поширюється на "нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".      
Тобто,  цей Закон встановлює мораторій на стягнення пені та штрафних санкцій за несвоєчасні розрахунки за спожиті енергоресурси незалежно від того, які енергетичні ресурси споживаються для надання житлово-комунальних послуг населенню. Предмет правового регулювання за цим спеціальним законом виходить за межі поняття договору енергопостачання, визначеного ст. 275 Господарського кодексу України, та узгоджується з поняттям постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу згідно зі  ст. 714 Цивільного кодексу України.
Отже мораторій, встановлений ч. 2  ст. 2 Закону України від 13.01.2015  № 85-VIII щодо нарахування та стягнення пені, поширюється на ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальника енергетичного ресурсу (природного газу) в розумінні  ст. 714 Цивільного кодексу України.
Доводи скаржника про те, що він не є енергопостачальною організацією в розумінні ст. 275 Господарського кодексу України, з посиланням на практику Верховного Суду у справі № 913/65/18, є необґрунтованими, оскільки саме в цій постанові Верховний Суд дійшов висновку, що положення ч. 2 ст. 2 Закону України  від 13.01.2015  № 85-VIII поширюються на ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як на постачальника газу підприємству, що надає населенню послуги з постачання теплової енергії та централізованого опалення в зоні проведення антитерористичної операції, а тому стягнення пені за порушення строків внесення оплати за спожитий природний газ є необґрунтованим, з огляду на введення мораторію  ст. 2 Закону України від 13.01.2015 № 85-VIII  (пункти 8.11-8.18 мотивувальної частини постанови).
Така правова позиція викладена в постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.01.2019 у справі № 913/66/18      та від 26.06.2020 у справі № 905/21/19.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені в сумі 19453,49 грн, оскільки на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", тому апеляційна  скарга позивача залишається без задоволення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. 
У відповідності до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, правильно застосував норми матеріального права та дотримався норм процесуального права, рішення прийняте при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи. Наведені позивачем в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставою для скасування або зміни зазначеного рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм чинного законодавства. Тому судова колегія відмовляє в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишає без змін рішення Господарського суду Луганської області від 11.06.2020 у справі № 913/261/20, судові витрати, понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст.ст. 129, 247, 248, 252, ч. 1 ст. 254, ст. 269,  чч. 1, 10 ст. 270, ч. 1 ст. 273, п. 1 ч. 1 ст.  275, ст.ст. 276,      281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача – АТ  “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Луганської області від 11 червня 2020 року по справі № 913/261/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Луганської області від 11 червня 2020 року по справі № 913/261/20 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 07.10.2020. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    Н.М. Пелипенко

Суддя                                                                                           С.В. Барбашова  

Суддя                                                                                           О.А. Істоміна