ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6952/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого:                                                  Бєлової Л.В.
суддів:                                                                                                     Аліменка В.О.,
Безименної Н.В.   

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, – 
          
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
- скасувати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 №19 від 10.02.2020 про виключення ОСОБА_1 із списків особового складу як незаконний;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 10.02.2020 по день законного виключення    ОСОБА_1 зі списків особового складу;
- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про   скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди було повернуто позивачеві. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду в новому складі суду. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини справи. 
Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги апелянт наполягає, що недолік позовної заяви, визначений судом при постановленні ухвали про залишення позовної заяви без руху, щодо необхідності вказання у позовній заяві юридичної адреси місцезнаходження відповідача, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є помилковим, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, 11 серпня 2020 року до Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху.
01 вересня 2020 року позивачем було подано до Київського окружного адміністративного суду заяву про усунення недолків позовної заяви.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про   скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди було повернуто ОСОБА_1 про   скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, виходив з того, що позивач не усунув недоліків позовної заяви в повному обсязі, визначених ухвалою від 17 серпня 2020 року. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:
1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;
2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);
3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим   статтями 160,   161,   172   цього Кодексу;
4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;
5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);
6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Так, як вбачається з матеріалів справи, 11 серпня 2020 року до Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди (а.с. 1).
Частиною першою   статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України   передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями   160,   161   цього   Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 5) та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви. Так, позивачеві було визначено:
-          уточнити склад учасників справи, або уточнити позовну вимогу, з урахування вказаних судом зауважень (судом було вказано, що у пункті першому прохальної частини позовної заяви позивач просить суд скасувати наказ військового комісара    ІНФОРМАЦІЯ_2 №19 від 10.02.2020 про виключення позивача із списків особового складу як незаконний, проте, ІНФОРМАЦІЯ_4 не вказаний у позовній заяві в якості відповідача);
-          надати уточнену позовну заяву із зазначенням місцезнаходження відповідача, яке вказано в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
01 вересня 2020 року позивачем було подано до Київського окружного адміністративного суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої позивачем було додано позовну заяву в трьох екземплярах із зазначенням другим відповідачем Богуславського районного військового комісаріату. 
В той же час, в частині необхідності зазначення місцезнаходження відповідача, яке вказано в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач вказав ту ж адресу, яка була зазначена ним у первинній позовній заяві; АДРЕСА_1 , зазначивши, що саме ця адреса є місцезнаходженням відповідача. 
Щодо висновків суду першої інстанції про необхідність вказання позивачем місцезнаходження ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке вказано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 160 КАС України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Позовна заява може бути складена шляхом заповнення бланка позову, наданого судом.
На прохання позивача службовцем апарату адміністративного суду може бути надана допомога в оформленні позовної заяви.
В позовній заяві зазначаються:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;
3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень;
4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача;
10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт;
11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
З вищевикладеної правової норми вбачається обов`язок позивача щодо, зокрема, зазначення у позовній заяві повного найменування (для юридичних осіб), а також місцезнаходження (для юридичних осіб) або місця проживання чи перебування (для фізичних осіб). 
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в адміністративного позові було зазначено адресу Київського обласного військового комісаріату: АДРЕСА_2 . 
При цьому, судом першої інстанції було визначено, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження юридичної особи – ІНФОРМАЦІЯ_1 є: АДРЕСА_3 .
Повертаючи позову заяву ОСОБА_1 у зв`язку із незазначенням ним адреси відповідача, вказаної у Єдиному державному реєстрі, суд першої інстанції виходив з того, що направлення судом юридичній особі поштової кореспонденції за адресою, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є необхідною передумовою дотримання судом процесуального законодавства.
11 листопада 2020 року Шостим апеляційним адміністративним судом було направлено запит до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням повідомити адресу дійсного фактичного місцезнаходження відповідача, а також у випадку, якщо така адреса відрізняється від зазначеної в Єдиному державному реєстрі, повідомити причини наявних розбіжностей. 
Вищевказаний запит до ІНФОРМАЦІЯ_1 було направлено за двома адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . 
Колегія суддів звертає увагу, що вищевказаний запит було отримано відповідачем за обома вищевказаними адресами, що підтверджується наявними в матеріалах справи зворотніми повідомленнями про вручення поштового відправлення. 
10 грудня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла відповідь на запит апеляційного суду від 11 листопада 2020 року, в якій військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вказав, що юридичною адресою є АДРЕСА_3 . Однак, у зв`язку із приведенням адміністративної будівлі за адресою АДРЕСА_3 , у аварійний стан, Київський обласний військовий комісаріат переміщено для тимчасової дислокації за адресою: АДРЕСА_2 . 
Таким чином, вищевказаною відповіддю на запит підтверджується, що наразі відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яку і було вказано позивачем в адміністративному позові.
При цьому, колегія суддів наголошує, що головною метою зазначення вірного належного місцезнаходження учасників справи є можливість в подальшому їх належного повідомлення судом про стан розгляду справи та направлення повісток-повідомлень. 
З матеріалів справи вбачається, а відповідачем було підтверджено, що фактичним місцезнаходженням Київського обласного військового комісаріату наразі є: АДРЕСА_2 . За цією адресою відповідачем було отримано ухвали та запит апеляційного суду. 
Судом першої інстанції не було належним чином з`ясовано вищевказані обставини щодо можливості зазначення позивачем фактичної адреси місцезнаходження Київського обласного військового комісаріату – АДРЕСА_2 , оскільки за нею останній дійсно перебуває та отримує поштову кореспонденцію, що призвело до застосування формального підходу та необгрунтованого повернення позовної заяви ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух.
Європейський суд вказує, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).
Таким чином, хоча право доступу до суду і не є абсолютним, це право не повинно обмежуватись таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.
ЄСПЛ неодноразово висловлював у своїх рішеннях позицію щодо необхідності уникнення судами зайвого формалізму. Зокрема, у справі Miragall Escolano v. Spain (рішення від 25.01.2000 р.) Суд зазначив, що надто суворе тлумачення процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду.
Колегія суддів у даній справі не вбачає ані недобросовісності позивача щодо невиконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, ані процесуальних перешкод для прийняття судом першої інстанції справи до провадження.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення при ннеповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, що призвело до створення перешкоди у реалізації позивачем права на доступ до правосуддя, а тому наявні підстави для його скасування.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.
Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції – скасуванню, а справа – направленню для продовження розгляду до Київського окружного адміністративного суду. 
Керуючись ст. 243, 315, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року – задовольнити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року – скасувати та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст виготовлено 22 грудня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                                                                        Л.В. Бєлова

Судді                                                                                                                                                                     В.О. Аліменко,

                                                                                                    Н.В. Безименна