Єдиний унікальний номер справи 755/4225/17
Провадження №22-ц/824/13874/2020

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
26 листопада 2020 року                                                                                           місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді     Журби С.О., 
суддів                           Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Сас Ю.В.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення порядку участі у вихованні дитини,
 
В С Т А Н О В И В:
 
В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення порядку участі у вихованні дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив про те, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення порядку участі у вихованні дитини ОСОБА_3 були задоволені частково. Згідно даного рішення було визначено спосіб участі батька у вихованні дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі зустрічей кожного вівторка, четверга в період часу з 18.00 годин до 20.00 годин та кожної неділі в період часу з 10.00 годин до 13.00 годин в присутності матері - ОСОБА_1 . В святкові дні визначено спосіб участі у вихованні дитини у формі зустрічей протягом двох годин за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та в її присутності. 
Позивач звернувся до органу опіки та піклування Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області з проханням надати висновок про можливість його як батька бачитися та проводити час зі своїм сином без присутності матері, мотивуючи це тим, що у зв`язку із зайнятістю матері встановлений судом порядок зустрічей з дитиною не виконується, що унеможливлює участь батька у вихованні дитини. Адміністрація дошкільного закладу на прохання батька щодо зустрічі зі своєю дитиною посилається на умову зустрічей викладену в судовому рішення - «у присутності матері». Таким чином, без зміни вже встановленого порядку, в тому числі чіткого визначення місця зустрічей, участь батька у вихованні дитини  і його побачення з сином є неможливими.
З урахуванням заяви про зміну предмету позову позивач просив змінити участь батька у вихованні дитини на наступний: визначити спосіб участі батька у вихованні дитини у формі зустрічей кожного вівторка, четверга в період часу з 18-00 годин до 20-00 годин та кожної неділі в період часу з 11-00 до 15-00 в присутності матері ОСОБА_1 ; у святкові дні (державні свята, день народження дитини) визначити спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні дитини - ОСОБА_3 у формі зустрічей протягом чотирьох годин в присутності матері; визначити місцем зустрічі батька ОСОБА_2 з дитиною адресу місця фактичного проживання дитини, а саме: АДРЕСА_1 , біля під`їзду будинку.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2020 року вищезазначений позов задоволеночастково. Визначено спосіб участі позивача у вихованні дитини у формі зустрічей кожного вівторка, четверга в період часу з 18-00 годин до 20-00 годин та кожної неділі в період часу з 11-00 до 14-00 в присутності матері ОСОБА_1 ; у святкові дні (державні свята, день народження дитини) - у формі зустрічей протягом чотирьох годин в присутності матері; встановити місцем зустрічі батька з дитиною адресу місця фактичного проживання дитини, а саме: АДРЕСА_2 , біля під`їзду будинку.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач направила апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що судом не взято до уваги доводи відповідача, які належно обґрунтовують підстави для відмови у задоволенні даного позову. При цьому висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просила апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Дослідивши обставини справи, колегія суддів приходить до наступних висновків:
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, апелянт таку незгоду обґрунтовувала відсутністю підстав для зміни порядку участі батька у вихованні дитини, що був встановлений раніше, недоведеністю тверджень про створення відповідачем перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, неврахуванням судом висновків експертизи, та ухвалення рішення без врахування інтересів дитини. Також апелянт окремо зазначила, що заява про зміну позовних вимог була подана до суду з порушенням процесуальних строків. 
З зазначеною позицією апелянта колегія суддів апеляційного суду погодитись не може.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 липня 2016 року ОСОБА_2 було встановлено порядок зустрічей з дитиною, який полягав у формі його зустрічей з дитиною кожного вівторка, четверга в період часу з 18.00 до 20.00 годин та кожної неділі в період часу з 10.00 до 13.00 годи в присутності матері дитини, в святкові дні - у формі зустрічей протягом двох годин за попередньою домовленістю з матір`ю дитини.
Апелянт зазначає про те, що підстави для зміни існуючого порядку відсутні, просила рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити, тим самим залишити той порядок, який вже був встановлений судом у 2016 році. В той же час за результатами розгляду даної справи суд встановив порядок побачень батька з дитиною майже аналогічний тому, який існував до цього. Фактично, основною відмінністю у вказаних порядках є встановлення конкретного місця зустрічей батька з дитиною та скасування вимоги попереднього погодження з матір`ю дитини побачень батька у святкові дні, встановивши їх тривалість до 4 годин в присутності матері. Вказані зміни в графік побачення обумовлений саме тим, що як вбачається з матеріалів справи, визначений рішенням у 2016 році графік в повній мірі не виконується, підтвердженням чого є як відомості з державної виконавчої служби, в тому числі і в повідомленні про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (а.с. 171, т. І) , так і в відомостях Національної поліції України.
З пояснень відповідача вбачається, що випадки ненадання позивачу можливості побачитися з дитиною відповідач переважно пов`язує зі станом здоров`я дитини. В той же час її твердження щодо того, що дитина у встановлені дні хворіла, не були підтвердженні за допомогою належних доказів, відтак такі твердження не можуть бути прийняті судом. За таких умов більш чітке врегулювання порядку зустрічей батька з дитиною, а саме визначення судом конкретного місця та порядку їх проведення, направлено на уникнення конфлікту між сторонами, усунення можливостей зловживання своїми правами, що в решті решт сприятиме дотриманню насамперед інтересів дитини, оскільки остання повинна бути забезпечена можливістю спілкування з обома батьками. За таких умов твердження апелянта щодо безпідставної зміни вже існуючого порядку побачень батька з дитиною та неврахування інтересів дитини не відповідають дійсним обставинам справи. При цьому у відповідності до положень ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими цим Кодексом. В оскаржуваному рішенні суд належним чином врахував як висновок експертизи, так і висновок органу опіки та піклування, належним чином мотивував своє рішення по суті спору. 
Не вбачає колегія суддів і порушення вимог закону в частині процедури подання заяви про зміну позовних вимог, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, уточнення позовних вимог були подані після проведення судової експертизи та до початку розгляду справи по суті у відповідності до вимог процесуального закону. Не заперечував при цьому проти подачі заяви і представник відповідача. 
Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                                                С.О. Журба

Судді                                                                                                            Т.О. Писана 

                                                                                                                     К.П. Приходько