П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
24 вересня 2020 року
м. Київ
Справа № 9901/20/20
Провадження № 11-135заі20                                
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Князєва В. С.,
судді-доповідача Прокопенка О. Б.,
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л.,  Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Лобойка Л. М.,  Лященко Н. П., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.,                 Яновської О. Г.,
за участю секретаря судового засідання Ключник А. Ю.,
представника позивача - Самарець А. М.,
представника відповідача - Нарольської Т. С.,
розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом  ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 5 березня 2020 року (судді Губська О. А.,                   Загороднюк А. І., Кашпур О. В., Смокович М. І., Соколов В. М.),
УСТАНОВИЛА:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції, у якому просив визнати протиправним і скасувати рішення ВРП від 17 грудня 2019 року № 3517/0/15-19(далі - Рішення), яким за поданням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - Комісія, ВККС)  ОСОБА_1 звільнено з посади судді Краснолуцького міського суду Луганської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України у зв`язку з відмовоюсудді від кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 послався на те, що про дату складання іспиту, окрім як шляхом розміщення відповідної інформації на офіційному вебсайті Комісії, він не повідомлявся. При цьому у зв`язку з його проживанням на непідконтрольній Україні території міста Хрустального Луганської області, де діють інтернет-провайдери, які блокують український сегмент, позивач не мав доступу до офіційного вебсайту Комісії та не був обізнаний про зміст розміщеної на ньому інформації, а тому з об`єктивних причин не з`явився для складення іспиту та не надав Комісії (як було запропоновано на її сайті) пояснень чи документів на підтвердження поважності причин неявки. Наведені обставини Комісія безпідставно розцінила як відмову судді від кваліфікаційного оцінювання та внесла ВРП подання з рекомендацією звільнення позивача з посади судді.
Лише 7 листопада 2019 року, перебуваючи в доньки в Сумській області, позивач випадково дізнався про призначення у ВРП до розгляду подання Комісії про його звільнення, яке 17 грудня 2019 року відповідачем було задоволено.
На переконання ОСОБА_1 , Рішення ВРП про його звільнення є невмотивованим та не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді, адже в ньому не вказано мотивів відхилення аргументів судді про поважність причин неявки для складення іспиту, а також обґрунтування того, чому неявка судді на кваліфікаційне оцінювання з об`єктивних причин ВРП кваліфікувала саме як відмову від його проходження при тому, що позивач відповідної заяви до Комісії не подавав, відсутність наміру такої відмови підтвердив на засіданні ВРП, зазначивши про готовність пройти кваліфікаційне оцінювання в будь-який час за умови належного його повідомлення про дату та час складання іспиту. 
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 5 березня              2020 року в задоволенні позову відмовив. 
Суд першої інстанції вважав доводи позивача про невмотивованість спірного рішення ВРП безпідставними та вказав на те, що воно містить посилання на визначену законом підставу звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла висновку про їх наявність.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції,ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушує питання про скасування цього рішення та ухвалення нового - про задоволення позову.
Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 навів згадані раніше доводи щодо невмотивованості оскаржуваного Рішення ВРП, додатково вказавши, що проведення ВРП в його справі саме закритого засідання не звільняє цей орган від обов`язку викладення в рішенні мотивів його прийняття, адже це не може вважатися розголошенням інформації, що стала відома в закритому судовому засіданні. Тому суд неправильно застосував положення статті 20 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», вказавши, що інформація, яка стала підставою для розгляду питання звільнення  ОСОБА_1 з посади судді, не могла бути відображена в оскаржуваному Рішенні ВРП. 
На переконання  ОСОБА_1 , суд першої інстанції фактично перебрав на себе функції ВРП як відповідача, доводячи за нього правомірність оскаржуваного Рішення, взявши до того ж до уваги відзив, поданий від імені ВРП особою, яка не підтвердила належним чином свої повноваження як представника цього органу.
Крім того, скаржник посилається на ненадання судом оцінки тим обставинам, що  ОСОБА_1 не отримує суддівську винагороду з 2014 року, судом не з`ясовано, чи є в позивача доступ до мережі «Інтернет» загалом або до сайтів Комісії та ВРП зокрема, чи була в позивача матеріальна та фізична можливість приїхати до міста Києва задля проходження кваліфікаційного оцінювання. 
У відзиві на апеляційну скаргу ВРП просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вважаючи це рішення законним і обґрунтованим.
ВРП зазначає, що оскаржуване ОСОБА_1 .Рішення ухвалено повноважним складом цього органу та підписано всіма членамиВРП, які брали участь у його ухвалені, містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, тому підстав для його скасування немає. 
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 та представник ВРП підтримали доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та відзиві на неї. 
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та аргументи відзиву представника ВРП, Велика Палата Верховного Суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно зі статтею 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.
Відповідно до частини першої статті 112 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою встановлено загальні умови звільнення судді з посади, суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.
Водночас згідно з пунктом 40 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» положення цього Закону застосовуються з урахуванням норм розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
Відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
Таким чином, Конституцією України передбачено, що підставою для звільнення судді з займаної посади є виявлення за результатами оцінювання його невідповідності цій посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання.
Пунктом 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом.
Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії Комісії.
Частинами першою та третьою статті 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що ВККС є державним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України. Порядок роботи ВККС визначається цим Законом.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 93 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ВККС проводить кваліфікаційне оцінювання.
Положенням частини першої статті 83 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.
Відповідно до частини п`ятої статті 83 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
Так, Комісія рішенням від 3 листопада 2016 року № 143/зп-16 затвердила Положення про порядок та методологію відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання, показники кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, відповідно до якого Комісія за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді.
Відповідно до пункту 12 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» питання про звільнення судді з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, розглядаються на засіданні ВРП в пленарному складі на підставі подання Комісії в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону. Оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання відбувається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.
Статтею 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» визначено порядок розгляду питання про звільнення судді з посади за особливими обставинами. Зокрема, питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП.
За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених вказаними положеннями Основного Закону України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.
Частиною другою статті 30 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» визначено, що засідання ВРП у пленарному складі, засідання Дисциплінарної палати є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП або Дисциплінарної палати відповідно. Рішення ВРП, її органів ухвалюється у спеціальному приміщенні (нарадчій кімнаті), бути присутніми у якому іншим особам, крім членів цього органу чи Дисциплінарної палати, які мають право голосу при ухваленні рішення, забороняється.
У ході розгляду справи встановлено такі обставини.
Указом Президента України від 11 травня 2004 року № 514/2004 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Краснолуцького міського суду Луганської області строком на п`ять років, постановою Верховної Ради України від 1 квітня 2010 року № 2008-VІ обраний на посаду судді безстроково.
Влітку 2014 року припинено роботу Краснолуцького міського суду Луганської області у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції.
На підставі статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя окремими судами в районі проведення антитерористичної операції змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних Краснолуцькому міському суду Луганської області.
Згідно з розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2014 року № 2710/38-14 розгляд справ, підсудних Краснолуцькому міському суду Луганської області, здійснюється Новопсковським районним судом Луганської області.
Рішенням Ради суддів України від 23 грудня 2014 року № 76 вирішено прикріпити суддів Краснолуцького міського суду Луганської області на підставі їх заяв до Рубіжанського міського суду Луганської області.
Позивач заяву про прикріплення його до Рубіжанського міського суду Луганської області не писав, тому прикріпленим до нього не був.
Рішенням ВРП № 182/0/15-18 від 25 січня 2018 року припинено роботу судів у зв`язку із заходами щодо боротьби з тероризмом, зокрема, припинено роботу Краснолуцького міського суду Луганської області.
Рішенням Комісії від 7 червня 2018 року № 133/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, у тому числі судді Краснолуцького міського суду Луганської області ОСОБА_1 .
Вказаним рішенням Комісії датою складання іспиту, зокрема, суддею                    ОСОБА_1  визначено 17 серпня 2018 року. 
На офіційному вебсайті Комісії було розміщено оголошення для суддів з проханням повідомити Комісію про причини неявки 17 серпня 2018 року для складання іспиту в межах процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність судді займаній посаді та інформацію про те, що відмова судді від оцінювання є підставою для звільнення його з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.
ОСОБА_1 не з`явився для складання іспиту, про причини неявки на іспит Комісію не повідомив.
У 2019 році Комісія повторно, через розміщене на офіційному вебсайті повідомлення, звернулась, зокрема, до судді Краснолуцького міського суду Луганської області ОСОБА_1 з проханням повідомити Комісію про причини неявки на кваліфікаційне оцінювання у строк до 10 червня 2019 року.
Будь-яких пояснень та документів на підтвердження поважності причин неявки для складання іспиту від судді ОСОБА_1 до Комісії не надійшло.
Ураховуючи те, що суддя Краснолуцького міського суду Луганської області                         ОСОБА_1 для складання іспиту в межах кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді не з`явився, про причини неявки Комісію не повідомив, на оголошення, розміщені на офіційному вебсайті Комісії, у яких запропоновано надіслати пояснення та документи, що можуть вказувати на поважність причин такої неявки, на поштову та електронну адреси Комісії, не відреагував, Комісія вважала підтвердженим факт відмови судді від кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, що стало підставою для внесення подання до ВРП з рекомендацією про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Краснолуцького міського суду Луганської області.
5 серпня 2019 року до ВРП надійшло подання з рекомендацією ВККС про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Краснолуцького міського суду Луганської області відповідно до рішення Комісії від 8 липня 2019 року № 583/ко-19,                             з посиланням на відмову судді від проходження кваліфікаційного оцінювання.
Розгляд ВРП питання про звільнення позивача з посади судді було призначено на 14 листопада 2019 року. Зазначену інформацію оприлюднено на офіційному вебсайті ВРП.
8 листопада 2019 року до ВРП надійшла заява позивача про відкладення розгляду питання відносно нього, у зв`язку із чим розгляд питання про звільнення позивача з посади судді було призначено на 17 грудня 2019 року.
Позивач з`явився на засідання ВРП 17 грудня 2019 року та заявив клопотання про проведення закритого судового засідання під час розгляду питання про його звільнення. Таке клопотання ВРП було задоволено.
За наслідками розгляду подання ВККС стосовно позивача ВРП 17 грудня                    2019 року, заслухавши в засіданні його пояснення, ухвалила Рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Краснолуцького міського суду Луганської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.
Відповідно до положень статті 57 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» рішення ВРП про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з таких підстав: 1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
Оскаржуване ОСОБА_1 . Рішення ВРП від 17 грудня 2019 року № 3517/0/15-19 ухвалено у спеціальному приміщенні (нарадчій кімнаті) повноважним складом ВРП та підписано всіма членами цього органу, які брали участь у його ухвалені.
Це Рішення містить також і посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
Так, ВРП, мотивуючи свій висновок про на наявність підстави для звільнення судді ОСОБА_1 відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, погодилася з наявністю фактичної відмови зазначеного судді від кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, призначеного ВККС, оскільки цей суддя, не з`явившись на таке оцінювання, не повідомив Комісію про причини неявки, на оголошення, розміщені на офіційному вебсайті Комісії з пропозицією надіслати пояснення та документи, що можуть вказувати на поважність причин неявки, не відреагував.
Отже, на висновок суду про вмотивованість оскаржуваного Рішення ВРП не впливає невідображення в ньому певної інформації, яку відповідно до статті 20 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» члени ВРП зобов`язані не розголошувати з огляду на розгляд питання про звільнення судді ОСОБА_1                   у закритому засіданні.
Позивачем у ході судового розгляду справи не наведено інших, ніж викладені в позові, обставин неможливості проходження ним кваліфікаційного оцінювання, які мали б бути відображені в Рішенні та могли б спростувати викладені в ньому висновки.
Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про недоведення наявності поважних причин для неявки позивача на призначене Комісією оцінювання (існуванням яких обґрунтовано позов), а саме об`єктивно непереборних обставин, які б не залежали від волевиявлення позивача, що перешкоджали ознайомленню з інформацією, яка містилася на офіційному вебсайті Комісії, у тому числі через колег, друзів, родичів або самостійно (перебуваючи на підконтрольній території України).
Так, державою Україна забезпечено можливість в`їзду та виїзду громадян з тимчасово непідконтрольних територій Луганської області та врегульовано відповідне питання Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення в межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від               12 червня 2015 року № 415ог.
У суді першої інстанції ОСОБА_1  підтвердив, що декілька разів в`їжджав з непідконтрольної уряду території України та був обізнаний про проведення кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді.
Позивачем не надано доказів, що він протягом 2014-2019 років звертався до суддів, судів, органів суддівського самоврядування, ВРП, ВККС, Державної судової адміністрації з приводу можливості продовжувати виконання обов`язків судді.
При цьому позивач не міг не усвідомлювати, що непроходження ним запровадженого законом кваліфікаційного оцінювання призведе до правових наслідків щодо звільнення його з посади. Суд першої інстанції слушно зауважив, що з огляду на визначені Законом України «Про судоустрій і статус суддів» обов`язки судді ОСОБА_1 повинен був самостійно цікавитися інформацією, яка стосувалась його подальшої діяльності як судді, про порядок проведення кваліфікаційного оцінювання суддів та вжити всіх заходів для успішного його проходження.
Ураховуючи наведене, ВРП з огляду на вжиті протягом 2014-2019 років державними органами та органами суддівського самоврядування заходи стосовно забезпечення продовження діяльності позивача як судді, вжиті ВККС заходи щодо повідомлення позивача про проведення кваліфікаційного оцінювання в сукупності з перебуванням у цей період (декілька разів) позивача на підконтрольній Україні території і при цьому триваючій пасивній поведінці позивача щодо відновлення статусу судді дійшла правильного висновку про те, що така бездіяльність позивача свідчить про його відмову від проходження кваліфікаційного оцінювання.
Неподання ОСОБА_1  заяви про відмову від проходження кваліфікаційного оцінювання не спростовує такого висновку відповідача, адже, як правильно зазначив суд першої інстанції, про таку відмову може свідчити не лише заява,                     а й поведінка судді, спрямована на ухилення від проходження оцінювання.
Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 про скасування оскаржуваного Рішення ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального й процесуального права, зроблені за повного з'ясування обставин справи та відповідають установленим у ході розгляду справи обставинам. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять жодних вагомих підстав для визнання його протиправним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315, частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове   рішення - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що суд прийняв правильне і законне рішення, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 5 березня 2020 року - без змін.
Керуючись статтями 243, 250, 266, 308, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від                        5 березня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя	В. С. Князєв	
Суддя-доповідач	 	О. Б. Прокопенко	 	
Судді:	Н. О. Антонюк	О. С. Золотніков	 	
 	Т. О. Анцупова	Л. М. Лобойко	 	
 	С. В. Бакуліна	Н. П. Лященко	 	
 	В. В. Британчук	В. В. Пророк	 	
 	Ю. Л. Власов	Л. І. Рогач	 	
 	М. І. Гриців	О. С. Ткачук	 	
 	Д. А. Гудима	В. Ю. Уркевич	 	
 	Ж. М. Єленіна	О. Г. Яновська