УХВАЛА

09 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 826/9511/17
адміністративне провадження № К/9901/28566/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Державної архівної служби України 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2019 року 
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року
у справі №826/9511/17 
за позовом ОСОБА_1 
до Державної архівної служби України 
тертя особа - Національне агентство України з питань державної служби 
про поновлення на роботі,-
ВСТАНОВИВ:
30 жовтня 2020 року до Верховного Суду надійшли матеріали касаційної скарги Державної архівної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі №826/9511/17. 
Разом із касаційною скаргою відповідачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що вперше з касаційною скаргою заявник звернувся у встановлений на це процесуальним законом строк, проте ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2020 року вперше подану касаційну скаргу залишено без руху для надання до суду уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав касаційного оскарження відповідно до частини 4 статті 328 цього Кодексу та сплати судового збору, однак ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2020 року вперше подану касаційну скаргу було повернуто скаржнику у зв`язку з не усуненням недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 30 квітня 2020 року.
Скаржник зазначає, що 21 вересня 2020 року він повторно звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, проте ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року повторно подану касаційну скаргу було повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України.
Втрете касаційну скаргу було подано до Верховного Суду, на переконання скаржника,   в межах розумних строків без необґрунтованого зволікання.
Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року відмовлено скаржнику в задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, визнавши зазначені в ньому причини пропуску строку неповажними, а касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано скаржнику повідомити Суд про інші поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження.
  А саме, оскільки Суд не вбачає підстав для визнання наведених скаржником у клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження підстав пропуску такого строку поважними, скаржнику слід надати інші докази на підтвердження поважності пропуску строку касаційного оскарження з моменту отримання ухвали Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року про повернення вдруге поданої касаційної скарги (21 жовтня 2020 року) до подання касаційної скарги втрете (30 жовтня 2020 року).
Надано скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків касаційної скарги.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (код 0102931563871) копія ухвали Верховного Суду від 23 листопада 2020 року отримана представником скаржника 26 листопада 2020 року.
02 грудня 2020 року до Верховного Суду надійшла заява Державної архівної служби України про усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 23 листопада 2020 року.
У заяві скаржник зазначає, що підставами пропуску строку на касаційне оскарження з моменту отримання ухвали Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року про повернення вдруге поданої касаційної скарги (21 жовтня 2020 року) до подання касаційної скарги втрете (30 жовтня 2020 року), слугувало те, що у Укрдержархіві у цей період виявлено непоодинокі спалахи короновірусної хвороби (COVID-19), у зв`язку з чим внутрішніми наказами запроваджено дистанційний режим роботи за місцем проживання працівників, що на думку скаржника є обставиною об`єктивного та непереборного характеру, які істотно ускладнили та унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження.
Крім того, скаржник зазначає, що на даний час відділ правового забезпечення Укрдержархіву повністю не укомплектовано.
Разом з цим, доказів щодо недостатньої кількості працівників та   неукомплектованості Укрдержархіву і об`єктивної неможливості у зв`язку з цим підготувати касаційну скаргу з 21 жовтня по 30 жовтня 2020 року скаржником не надано.
Перевіряючи доводи, якими скаржник обґрунтовує поважність пропуску строку на касаційне оскарження в клопотанні, яке надійшло 02 грудня 2020 року, Судом з`ясовано, що воно містить лише цитування норм Конституції України, положень КАС України, інших нормативно правових актів та посилання відповідачем на впровадження карантинних заходів в Україні, що свідчить про невиконання скаржником вимог ухвали від 23 листопада 2020 року.
Щодо доводів скаржника про переведення працівників Державної архівної служби України на дистанційну роботу у зв`язку з введенням на території України карантину, Суд вважає за доцільне зазначити, що переведення працівників на дистанційну роботу є внутрішніми питаннями організації роботи та трудового розпорядку відповідача, та такі обставини не можуть бути підставою для обґрунтування причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень.
Крім цього, Суд зазначає, що право на повторне подання касаційної скарги не може розумітися таким чином, що якщо вперше скаргу було подано у встановлений КАС України строк і у подальшому повернуто скаржнику, то повторно таку скаргу може бути подано протягом будь-якого строку, і строк на звернення до суду касаційної інстанції в такому випадку однозначно підлягає поновленню як такий, що пропущений з поважних причин.
Суд звертає увагу скаржника на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Тобто, особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Суд акцентує увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.
Відповідно до статті 129 Конституції України та статей 2, 8 - КАС України однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 травня 2008 року "Надточій проти України", принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Таким чином, оскільки скаржником належним чином не підтверджено поважність причин пропуску строку касаційного оскарження з моменту отримання ухвали Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року про повернення вдруге поданої касаційної скарги (21 жовтня 2020 року) до подання касаційної скарги втрете (30 жовтня 2020 року), Суд не вбачає підстав для визнання наведених скаржником у клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження підстав пропуску такого строку поважними, а отже в задоволені клопотання від 02 грудня 2020 року слід відмовити.
Станом на день постановлення цієї ухвали на виконання ухвали Верховного Суду від 23 листопада 2020 року, будь-яких інших заяв чи клопотань від скаржника до суду не надходило.
Тому, є всі підстави вважати, що встановлений судом строк для усунення недоліків касаційної скарги закінчено, проте виявлені недоліки скаржником не усунуто.
Згідно пункту 4 частини першої  статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З огляду на наведене та виходячи з того, що на вимогу суду скаржником не наведено інших причин поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень з моменту отримання ухвали Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року про повернення вдруге поданої касаційної скарги (21 жовтня 2020 року) до подання касаційної скарги втрете (30 жовтня 2020 року), у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Також суд звертає увагу скаржника, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.
Керуючись статтями 3, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
1.    В задоволені клопотання Державної архівної служби України від 02 грудня 2020 року про поновлення строку на касаційне оскарження відмовити.
2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної архівної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі №826/9511/17.
3. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена. 

..................................
..................................
..................................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду