ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 р. 	Справа № 520/2871/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Донець Л.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків по справі № 520/2871/2020
за позовом             ОСОБА_1  
до             ІНФОРМАЦІЯ_1                    
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) щодо не виплати відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_2 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року № 10 премії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) на день виключення його зі списків особового складу НОМЕР_2 Головного військового представництва Міністерства оборони України;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (61052, м. Харків, вул. Коцарська, 56, код НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) премію відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_2 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року № 10.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 року вказаний адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виплати відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_2 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року № 10 премії ОСОБА_1 на день виключення його зі списків особового складу 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України.
Зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_2 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року № 10.
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 року по справі №520/2871/2020, та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що військкоматом було направлено лист та заява-розрахунок на фінансування для виплат грошового забезпечення з врахуванням витрат на премію позивача до Фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України та до фінансово-економічної служби оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ”. Однак відповідь на лист та кошти на виплату премії не надійшли, а тому невиплата позивачу премії за грудень 2018 року відбулася не з вини військкомату. Фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення без врахування додаткових заохочувальних виплат. Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги того факту, що командуванням 4104 ГВП  було прийнято рішення про преміювання у розмірі місячного грошового забезпечення безпідставно. Крім того, судом не було враховано факту відсутності коштів на вказані виплати, які виділяються окремо з Командування Сухопутних військ ЗС України. Тому відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими.
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У відповідності до п. 3 ч.1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що полковник ОСОБА_1 з 24.07.2010 по 03.06.2019 проходив військову службу у НОМЕР_2 Головному військовому представництві Міністерства оборони України на посаді заступника начальника 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України.
Згідно наказу Міністра оборони від 19.04.2019 №203 позивача звільнено з військової служби у відставку та згідно п.1 наказу начальника НОМЕР_2 ГВП МОУ від 03.06.2019 №73 виключено з 03.06.2019 зі списків особового складу 4104 ГВП МОУ.
За організаційною схемою апарату Міністерства оборони України 173 військове представництво Міністерства оборони України до 31.07.2019 року було підпорядковане 4104 Головному військовому представництву Міністерства оборони України та відповідно до чинного законодавства начальник 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України видавав накази та розпорядження відповідно підпорядкованих військових представництв, в тому числі і про виплати видів та розмірів грошового забезпечення начальникам підпорядкованих військових представництв.
Згідно спільної директиви Міністра оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 25.04.2019 року № Д-322/1/ЗДСК НОМЕР_2 Головне військове представництво Міністерства оборони України було розформоване, а 173 Головне військове представництво Міністерства оборони України з 31.07.2019 року було підпорядковане іншому Головному військовому представництву Міністерства оборони України.
Як і 4104 Головне військове представництво Міністерства оборони України мало, так і 173 військове представництво Міністерства оборони України має правовий статус - без права юридичної особи, є відокремленим підрозділом (представництвом) Управління військових представництв  Міністерства  оборони України та безпосередньо  виконує  його окремі  доручення.
Згідно визначеної структури апарату Міністерства оборони України, яка наведена на офіційному сайті Міністерства оборони України, Управління військових представництв Міністерства оборони України перебуває у структурі апарату Міністерства оборони України, відповідно 4104 Головне військове представництво Міністерства оборони України перебувало, а 173 військове представництво Міністерства оборони України перебуває безпосередньо у структурі апарату Міністерства оборони України та виконує його доручення.
У структурах НОМЕР_2 Головного військового представництва Міністерства оборони України та 173 Головного військового представництва Міністерства оборони України відсутній відділ фінансового забезпечення. За розпорядженням начальника Генерального Штабу Збройних Сил України 173 військове представництво Міністерства оборони України було встановлено на грошове забезпечення до відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 .
27.12.2018 року Міністром оборони України було видано окреме доручення №2704/з/420, згідно якого за підсумками 2018 року відповідно до ст. 15, 23, 27 Дисциплінарного статуту ЗС України та ст.51 Бюджетного кодексу України дозволено заохотити одноразово премією військовослужбовців: в грудні 2018 року апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення; у січні 2019 року - установ, які виконують окремі доручення апарату Міністерства оборони та Генерального штабу в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення за грудень 2018 року.
На виконання окремого доручення Міністра оборони України від 27.12.2018 року №2704/з/420 начальником 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України 24.01.2019 було видано наказ №10, яким визначено виплатити премію військовослужбовцям НОМЕР_2 ГВП МОУ в розмірах, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення у грудні 2018 року, зокрема полковника ОСОБА_1 , заступника начальника 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України.
02.03.2020 року позивач із заявами звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 про виплату  заборгованості – премію у розмірі грошового забезпечення за грудень 2018 року, яка призначена  відповідно до наказу начальника 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року №10 під час проходження служби ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України.
Відповіді на вказані  заяви  отримано  не було, як і не було виплачено заборгованість.
Вважаючи  зазначену  бездіяльність  відповідача протиправною та  такою, що порушує права позивача, останній звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу премії відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_2 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 №10 з посиланням на відсутність фінансування.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
У відповідності до  ч.ч.1-4 ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджено наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно п. 2 розділу 1 Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія. 
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.
Відповідно до п. 3 розділу 1 Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:
штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);
накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;
накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;
накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
У відповідності до п. 4 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військовослужбовців строкової служби), включає:
посадовий оклад;
оклад за військовим званням;
надбавку за вислугу років;
підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний;
надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання;
доплати за науковий ступінь та за вчене звання;
премію;
морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування;
одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби;
інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.
Пунктами 1-3 розділу ХVІ “Преміювання” Порядку № 260 передбачено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.
Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.
Розмір щомісячної премії у військовій частині НОМЕР_4 та підпорядкованих їй військових частинах установлює командир цієї частини виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі військової частини НОМЕР_4 .
Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.
За обставинами справи, наказом начальника 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 № 10 (аркуш справи 18) визначено виплатити премію військовослужбовцям 4104 ГВП МОУ в розмірах, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення у грудні 2018 року, зокрема полковника ОСОБА_1 , заступника начальника 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України.
Проте, сторони не заперечують про не здійснення виплати таких виплат.
В своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на відсутність фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовців  військових представництв та здійснення таких виплат лише в межах щомісячного грошового забезпечення  без врахування додаткових заохочувальних виплат, як на мотиви здійснення невиплати відповідачем.
Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення).
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
З урахуванням викладеного, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача щодо того, що фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення, що не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат, які передбачені законом та відповідно яких був виданий наказ Міністерства оборони України від 27.12.2018 №2704/з/420.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на таке, колегія суддів дійшла до висновку про безпідставність даних доводів апеляційної скарги.
Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що командуванням 4104 ГВП було прийнято рішення про преміювання у розмірі місячного грошового забезпечення безпідставно, колегія суддів зазначає наступне.
Наведені вище приписи нормативних актів  та викладені обставини справи,  дають змогу колегії суддів зробити висновок про те, що  заявленою вимогою є  визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинення дій по виплаті належних позивачу виплат, тому й предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про  наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість зобов`язання здійснити виплати  в судовому порядку; встановлення факту  її сплати в добровільному порядку  або встановлення відсутності такого факту.
При цьому, колегія суддів, вважає, що питання правомірності встановлених наказом від 24.01.2019 №10 виплат позивачу  не охоплюється  предметом даного позову, оскільки    сам наказ від 24.01.2019 №10  -  не є предметом  позову у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх  правовий аналіз.
Наведене є однією із гарантій дотримання у даних правовідносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. 
У відповідності до  ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Колегія суддів погоджується з висновком зробленим судом першої інстанції про задоволення позовних вимог, та вважає апеляційну скаргу необґрунтованою.
Проте, колегія суддів дійшла до висновку, що  суд першої інстанції неправильно застосував норми наказу Міністра оборони від 11.06.2008 № 260 “Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”, оскільки  спірні правовідносини регулюються приписами наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 “Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”.
Дані обставини не вказані в апеляційній скарзі.
Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно п.4 ч.1, ч.2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини ( ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 року по справі №520/2871/20 підлягає зміні в частині мотивів та підстав задоволення позову ОСОБА_1 . 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 по справі №520/2871/2020  змінити в частині мотивів та підстав задоволення позову. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.М. Мінаєва    Л.О. Донець