Ухвала
28 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 175/4381/19
провадження № 61-16842ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, начальника управління державної соціальної допомоги Міністерства соціальної політики України Харченко Альони Василівни про відшкодування майнової та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, начальника управління державної соціальної допомоги Міністерства соціальної політики України Харченко Альони Василівни про відшкодування майнової та моральної шкоди у якому просив: 
 
1) відшкодувати моральну шкоду, за рахунок коштів державного бюджету, у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або у розмірі 17 500,00 грн, завдану порушенням його прав, передбачених статтею 56 Конституції України, зокрема нездійснення Кабінетом Міністрів України контролю, відповідно до положень статті 28 Закону України «Про звернення громадян», щодо виконання посадовими особами Міністерства соціальної політики України повноважень, визначених статтями: 1, 3, 19, 21, 22, 23, 24, 38, 40, 41, 42, 43, 46, 49, 50 Конституції України; 
 
2) відшкодувати моральну шкоду, за рахунок коштів державного бюджету, у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або у розмірі 17 500,00 грн, завдану порушенням його прав передбачених статтею 56 Конституції України у зв`язку із невиконанням начальником управління державної соціальної допомоги Міністерства соціальної політики України Харченко А. В. вимог статті 19 Закону України «Про звернення громадян», яка передбачає розгляд звернень, а саме: об`єктивно, по суті, всебічно та вчасно.
 
3) відшкодувати моральну шкоду, за рахунок коштів державного бюджету, у розмірі 5 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або у розмірі 87 500,00 грн, завдану порушенням його прав, передбачених статтею 56 Конституції України у зв`язку із нездійсненням Міністерством соціальної політики України контролю відповідно до положень статті 28 Закону України «Про звернення громадян», щодо виконання посадовими особами Міністерства соціальної політики України повноважень, визначених статтями: 1, 3, 19, 21, 22, 23, 24, 38, 40, 41, 42, 43, 46, 49, 50 Конституції України;
 
4) відшкодувати моральну шкоду, за рахунок коштів державного бюджету, у розмірі 50 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або у розмірі 
875 000,00 грн, завдану порушенням його прав передбачених статтею 56 Конституції України у зв`язку із нездійсненням Кабінетом Міністрів України дій спрямованих на забезпечення його особистого немайнового права на життя та безпечне для життя і здоров`я довкілля та інших прав, шляхом прийняття рішення, про виділення у 2019 році коштів для фінансування розробки проектів: 1) утеплення стін та покрівлі будинку позивача, розташованого за адресою: 
АДРЕСА_1 , придбання матеріалів, заміни вікон, дверей, перепроектування та переобладнання опалювальної системи будинку, заміни котла та іншого, що забезпечить можливість зниження витрат газу та електричної енергії до встановлених Кабінетом Міністрів України норм; 2) « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 , з метою розповсюдження технології « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що виключить необхідність витрачати бюджетні кошти на субсидії та оплату енергоносіїв для утримання бюджетної сфери, а також запобігатиме викидам шкідливих речовин у повітря, що зменшить ризики захворюваності людей та покращить їх добробут за рахунок зниження вартості товарів і послуг;
 
5) надати державні гарантії щодо сплати кредиту за програмою Уряду «теплі кредити»; 
 
7) виділити йому з державного бюджету грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн для сплати судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову та позовної заяви до Кабінету Міністрів України; 
 
8) виділити йому з державного бюджету грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн для повернення боргів, придбання ліків та продуктів; 
 
9) надати субсидію на опалювальну площу 199,6 кв. м. будинку позивача;
 
10) стягнути на його користь майнову шкоду (упущену вигоду), за рахунок коштів державного бюджету, у розмірі 450 000,00 грн, завдану порушенням його прав передбачених статтею 56 Конституції України для виконання робіт, які необхідні для запровадження проекту « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: 
АДРЕСА_1 , що забезпечить розповсюдження технології « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та виключить необхідність витрачати бюджетні мільярдні кошти на субсидії та оплату енергоносіїв для утримання бюджетної сфери, а також запобігатиме викиду шкідливих речовин у повітря, що зменшить ризики захворюваності людей та покращить їх добробут за рахунок зниження вартості товарів і послуг.
 
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 
12 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
У листопаді 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 , у якій заявник просив скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року касаційну скаргу 
 ОСОБА_1 залишено без руху, надано заявнику строк до 21 грудня 2020 року для подання касаційної скарги у новій редакції відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України та пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України із зазначенням підстав касаційного оскарження судових рішень. 
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 , на виконання вимог зазначеної ухвали Верховного Суду, надіслав доповнення до касаційної скарги.
 
Як на підставу касаційного оскарження, у поданих на усунення недоліків доповненнях до касаційної скарги, заявник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: 1) суди ухвалили судові рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у розгляді справи, зокрема інших співавторів технології « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та всіх громадян України, які мають право на безпечне для життя і здоров`я довкілля (пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України); 2) суди встановили обставини, що мають суттєве значення для вирішення справи на підставі недопустимих доказів, тобто без доказів (пункт 4 частини першої статті 411 ЦПК України).
 
Крім того, як на підставу для відкриття касаційного провадження заявник посилається на частину шосту статті 411 ЦПК України, за змістом якої підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Серед основних засад судочинства Конституцією України встановлено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
 
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції. 
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обгрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
За змістом частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:
 
1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;
 
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
 
3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;
 
4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;
 
5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обгрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;
 
6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;
 
8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
 
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
 
1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або
 
2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або
 
3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або
 
4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Перевіряючи наведені заявником підстави для відкриття касаційного провадження, зокрема, посилання на те, що суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у розгляді справи, а саме: інших співавторів технології « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та всіх громадян України, які мають право на безпечне для життя і здоров`я довкілля (пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України), Верховний Суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.
 
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 заявив вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди спричиненої йому незаконними діями Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, начальника управління державної соціальної допомоги Міністерства соціальної політики України Харченко А. В., у задоволенні яких йому було відмовлено.
 
Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Відповідно до частини першої статті 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.
 
Положеннями статті 51 ЦПК України визначено можливість залучення до участі у справі співвідповідача та заміни неналежного відповідача.
 
Чинним цивільно - процесуальним законодавством України не передбачено права суду залучати до участі у справі співпозивачів.
 
Співавтори технології «ІНФОРМАЦІЯ_2», як і будь - які інші громадяни України, як особи які не брали участі у розгляді справи, але вважають, що судовим рішенням вирішено питання про їхні права. свободи, інтереси та (або) обов`язки, не скористалися своїм процесуальним правом на оскарження рішення суду першої інстанції відповідно до положень частини першої статті 352 ЦПК України та не уповноважували ОСОБА_1 на вчинення зазначеної процесуальної дії в їх інтересах, а тому відсутні правові підстави для відкриття для відкриття касаційного провадження на підставі положень пункту 8 частини першої статті 411 ЦПК України.
 
Перевіряючи наведені заявником підстави для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 3 частини третьої статті 411 ЦПК України, зокрема, посилання на те, що суди встановили обставини, які мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, тобто без жодних доказів, на підтвердження того, що відповідачі вчиняли дії передбачені статтею 19 Конституції України, спрямовані на забезпечення особистих немайнових та майнових прав ОСОБА_1 , Верховний Суд вважає їх необгрунтованими, оскільки посилаючись на наявність зазначених обставин заявник не зазначив, які докази він вважає недопустимими, а лише послався на їх відсутність, що не може бути підставою для відкриття касаційного провадження на підставі зазначених положень ЦПК України. 
 
Безпідставними є також посилання заявника на частину шосту статті 411 ЦПК України, як на підставу для відкриття касаційного провадження, оскільки за змістом пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, є неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.
 
Залишаючи без руху касаційну скаргу  ОСОБА_1 ,Верховний Суд роз`яснив йому положення частини другої статті 389 ЦПК України щодо виключних випадків касаційного оскарження судових рішень, а також положення частини першої, третьої статті 411 ЦПК України, однак звертаючись до Верховного Суду із доповненнями до касаційної скарги, ОСОБА_1 , не усунув недоліки касаційної скарги, визначені в ухвалі Верховного Суду від 30 листопада 
2020 року. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
В силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд зобов`язаний перевіряти наявність підстав для відкриття касаційного провадження, зазначених у касаційній скарзі, оскільки перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 
1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
 
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України  у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
 
Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 
2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, начальника управління державної соціальної допомоги Міністерства соціальної політики України Харченко Альони Василівни про відшкодування майнової та моральної шкоди, вважати неподаною та повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                Г. І. Усик