справа № 753/12802/20                                   головуючий у суді І інстанції Заставенко М.О.
провадження № 22-ц/824/13758/2020           суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
18 грудня 2020 року                                                                                м. Київ
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди, - 
 
В С Т А Н О В И В: 
 
            У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 48 766 грн. 67 коп., пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 20 687 грн. 83 коп., заборгованість з компенсації витрат на комунальні послуги в сумі 5 633 грн. 04 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 лютого 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди квартири, за умовами якого позивач передала відповідачу у строкове платне користування квартиру АДРЕСА_1 , на умовах і в порядку, передбачених даним договором.  ОСОБА_2  належним чином виконала умови договору оренди, тоді як відповідач порушує їх, не сплачує вчасно та у повному обсязі за користування квартирою та за спожиті комунальні послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість. Позивач зазначає, що відповідач повідомила її про розірвання договору оренди 22 травня 2020 року. Договір оренди є розірваним з ініціативи орендаря з 22 червня 2020 року. Умовами договору передбачено сплату орендодавцю пені у розмірі 0,5 % від суми за кожен день такого прострочення. 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.  
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи, та була позбавлена можливості подати відзив. ОСОБА_1 не отримувала копії позовної заяви та доданих до неї документів чи судових повісток-повідомлень. Відповідач була позбавлена можливості подати докази, що спростовують доводи позивача, а саме докази домовленостей щодо встановлення нульової орендної плати в період карантину. Відповідач вказує на те, що відповідні домовленості були зафіксовані у письмовій формі шляхом обміну електронними повідомленнями. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено, що 06 лютого 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір оренди, за яким орендодавець (позивач) передав, а орендар (відповідач) прийняв у строкове платне користування, з 06 лютого 2020 року до 06 лютого 2021 року, для проживання квартиру АДРЕСА_1 , на умовах і в порядку, передбачених даним Договором. Орендна плата на місяць складає 19 000 грн. Орендну плату за перший місяць оренди орендар сплачує в день укладення цього договору. Починаючи з другого місяця, орендна плата та плата за обслуговування сплачуються орендарем авансом щомісячно до 12 числа поточного місяця (а.с.6).
06 лютого 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було підписано акт приймання-передачі зазначеної квартири (а.с.9). 
24 червня 2020 року ОСОБА_2 направила на адресу ОСОБА_1 претензію про сплату заборгованості за договором оренди від 06 лютого 2020 року, у якій орендарю було надано строк для погашення заборгованості в сумі 65 821 грн. 88 коп. (а.с.11).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі належним чином оцінених та досліджених доказів встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором оренди.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Згідно положень ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно з пунктами 4.3, 4.4, 4.8 Договору оренди орендна плата на місяць складає 19 000 грн. Орендна плата не включає плату за обслуговування об`єкту, вартість спожитих комунальних послуг (подача води, послуги каналізації, послуги з електропостачання, газопостачання), що підлягають оплаті окремо відповідно до умов пунктів 4.6-4.7 цього Договору. Відшкодування вартості спожитих комунальних послуг та платежів Орендарем на підставі окремого розрахунку впродовж трьох днів з дати отримання відповідного розрахунку. 
Відповідно до п. 12.1 Договору оренди за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та вимогами цього Договору.
Згідно з п. 12.2 Договору оренди у випадку неналежної або несвоєчасної сплати Орендної плати, плати за обслуговування, встановленої цим Договором, чи відшкодування вартості спожитих комунальних послуг або прострочення виконання будь-яких інших фінансових зобов`язань, визначених у цьому Договорі, Орендар зобов`язується сплатити Орендодавцю пеню в розмірі 0,5 % (п`ять десятих відсотка) від суми заборгованості за кожен день такого прострочення.
З матеріалів справи вбачається, що 06 лютого 2020 року між сторонами укладено договір оренди квартири, орендна плату за яку становить 19 000 грн. у місяць. Позивач вказує на те, що у період з 06 квітня 2020 року відповідач припинила виконання обов`язків за договором та 22 червня 2020 року договір було розірвано з ініціативи орендаря. Внаслідок порушення відповідачем умов договору ОСОБА_2 просила стягнути на її користь заборгованість по орендній платі, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання та заборгованість з  компенсації витрат на комунальні послуги.  
Суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задовольнив позов у повному обсязі.
Заперечуючи проти позовних вимог, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що у неї з позивачем були відповідні домовленості щодо встановлення нульової оплати в період карантину, які зафіксовано у письмовій формі шляхом обміну електронними повідомленнями.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019) з моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-2019, спричиненої SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 (з наступними змінами і доповненнями) і до його завершення у встановленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини шостої статті 762 цього Кодексу (Цивільного кодексу України).     
У пункті 16.7 договору оренди зазначено, що всі зміни та доповнення до цього Договору, додатки до нього здійснюються Сторонами тільки у письмовій формі та мають бути підписані обома Сторонами. 
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами не було укладено жодних письмових змін до договору в частині орендної плати.
 У пунктах 13.1-13.2 укладеного між сторонами договору жодна зі сторін цього договору не несе відповідальність перед іншою стороною за невиконання або за несвоєчасне чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо таке невиконання чи несвоєчасне або неналежне виконання є наслідком дії форс-мажорних обставин, таких, як наприклад, стихійні лиха, катастрофи, аварії, заворушення, дії урядових установ, дії суб`єктів природних монополій, військові дії, які є поза можливим контролем з боку Сторони цього Договору, яка заявляє про форс-мажорні обставини. Будь-яка сторона, що заявляє про форс-мажорні обставини, повинна надати повідомлення про це іншій стороні в письмовому вигляді впродовж 5 (п`яти) робочих днів з часу, коли такій Стороні стало відомо про форс-мажорні обставини, із подальшим наданням (впродовж розумного строку, який, у будь-якому випадку, не може перевищувати 45 (сорок п`ять) днів з дати виникнення форс-мажорних обставин (їх виявлення)) такій іншій Стороні за Договором відповідного документу (сертифікату, довідки тощо), виданого Торгово-промисловою палатою України чи іншим компетентним органом. Якщо Сторона, що опинилась під впливом форс-мажорних обставин, не повідомила чи неналежним чином повідомила (тобто повідомила із порушенням будь-яких з умов, визначених цим п. 13.2 вище) про форс-мажорні обставини, така Сторона позбавляється права посилатись на такі обставини, як на підставу для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) обов`язків за цим Договором.  
Введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, було визнано форс-мажорною обставиною та 17 березня 2020 року до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» було внесено відповідні зміни.  
Натомість, відповідач у порушення зазначених умов договору не повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин, а, відтак, позивач має право на стягнення пені за невиконання орендарем обов`язку зі сплати орендної плати. 
Відповідач вказує на те, що вона не була повідомлена про розгляд справи, а, відтак, була позбавлена права надати суду відповідні докази на спростування доводів позивача. Вказані обставини, на думку відповідача, є обов`язковою підставою для скасування рішення суду у силу вимог ст. 376 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Суд першої інстанції розглянув справу у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, а, відтак, доводи відповідача про її неналежне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи є безпідставними. У той, же час ОСОБА_1 не була позбавлена права надати до суду апеляційної інстанції всі наявні у неї докази, які, на її думку, спростовують доводи позивача. 
Наполягаючи в апеляційній скарзі на скасуванні судового рішення суду першої інстанції та посилаючись на долучену до скарги електронну переписку, відповідач не звернула уваги, що подана роздруківка не є підтвердженням зміни сторонами умов договору, оскільки вона не містить доказів здійснення такої переписки позивачем та в будь-якому разі не може свідчити про внесення сторонами змін до договору оренди в порядку, визначеному п. 16.7 договору оренди, згідно з яким всі зміни та доповнення до цього Договору, додатки до нього здійснюються сторонами тільки у письмовій формі та мають бути підписані обома сторонами. 
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовувідповідають фактичним обставинам справи, доводами апеляційної скарги не спростовуються, рішення суду ухвалене на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення без змін.
16 листопада 2020 року до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_2 , подане представником ОСОБА_3 , про розподіл судових витрат, в якому позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу при розгляді справи судом апеляційної інстанції у розмірі 6 306 грн.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з  розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до вимог ч. 2, 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.    
У поданому клопотанні про розподіл судових витрат представник позивача ОСОБА_3 вказує на те, що позивач понесла витрати на правничу допомогу у розмірі 6 306 грн. Апеляційному суду було надано докази на підтвердження понесення витрат. Так, до клопотання було додано, зокрема, акт про приймання наданих послуг від 12 листопада 2020 року, рахунок на оплату послуг № 121120/1 від 12 листопада 2020 року та дублікат квитанції № 0.0.1902159390.1 від 12 листопада 2020 року на суму 4 204 грн. ОСОБА_3 представляє інтереси ОСОБА_2 на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги. 
У акті про приймання послуг зазначено, що позивачу надано такі послуги як: правовий аналіз апеляційної скарги ОСОБА_1 (1 година, вартість - 1 051 грн.), усна консультація ОСОБА_2 у зв`язку з поданням апеляційної скарги (1 година, вартість - 1 051 грн.), підготовка письмових пояснень до суду (2 години, вартість 2 102 грн.). 
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Стороні відповідача була надана можливість подати свої заперечення щодо розподілу судових витрат та ставити клопотання про їх зменшення. Однак, правом на подання заперечень відповідач не скористалася.
Хоча зі сторони відповідача не було надано заперечень щодо заявленої до стягнення позивачем суми у розмірі 6 306 грн., однак, з наданих суду доказів, що підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, вбачається, що фактично понесені та оплачені витрати становлять 4 204 грн. 
Отже, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 4 204 грн.  
На підставі викладеного та керуючись статтями 133, 137, 141, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , зареєстрованої по АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , витрати на правничу допомогу у розмірі 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) гривні.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Судове рішення складено 18 грудня 2020 року.

Судді                                                                                     Фінагеєв В.О.
 
                                                                                     Кашперська Т.Ц.
 
         Яворський М.А.