ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 р.	Справа № 480/5769/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 року (постановлене суддею  Соп`яненко О.В.)  по справі № 480/5769/20
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)               
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми); зобов`язати Зарічний відділ державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) закінчити виконавче провадження ВП №60459091 щодо стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 18691 грн. 82 коп. на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 р.  в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись  із рішенням  суду першої  інстанції,  позивач  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 р.  та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про виконавче провадження», Кодексу адміністративного судочинства України  та на не відповідність  висновків суду обставинам справи.
У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про  дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2  ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку  з неявкою  в судове  засідання  всіх учасників  справи,  фіксування  судового засідання  за допомогою  технічного  запису не здійснювалося.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15.07.2015 р.  по справі № 591/2671/15-ц задоволено частково позов  ПАТ "Банк Форум" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а саме, сягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ "Банк Форум" заборгованість в сумі 186918,23  грн. 
Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби  Сумського  міського  управління юстиції  від 16.09.2015 р. відкрито виконавче провадження № 48778975 з примусового виконання виконавчого листа, виданого у справі № 591/2671/15-ц про стягнення солідарно з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ПАТ "Банк Форум" заборгованості у розмірі  186918,23  грн.
Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби  Сумського  міського  управління юстиції  від 16.09.2015 р. відкрито виконавче провадження № 48778975 з примусового виконання виконавчого листа, виданого у справі № 591/2671/15-ц про стягнення солідарно з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ПАТ "Банк Форум" заборгованості у розмірі  186918,23  грн.
Листом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на запити Зарічного відділу державної виконавчої служби  м. Суми повідомлено, що станом на 16.10.2019 р. зобов`язання по кредитному договору № 0148/07/17 - N від 23.08.2007 р. клієнта ОСОБА_1 , за яким ОСОБА_2 виступила поручителем були виконані в повному обсязі.
29.10.2019 року старшим державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 48778975 відносно ОСОБА_2 , у зв`язку з повним виконанням рішення щодо сплати основного боргу, сплати виконавчого збору, сплати витрат на проведення виконавчих дій. 
Постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) від 29.05.2019 р.  відкрито виконавче провадження № 48843008  про стягнення солідарно з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 18691,82  грн. 
Постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) від 30.10.2020 р. закінчено виконавче провадження № 48843008  про стягнення з солідарно з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 18691,82  грн. 
30.10.2019 р. старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60459091 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 18691,82 грн.
Представник боржника Андрющенко О.О. звернувся до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) про закінчення виконавчого провадження № 60459091 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 18691,82 грн.
За результатами розгляду вказаної заяви, листом  № 11/94104 від 25.08.2020 р. відповідач  повідомив заявнику, що відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_1 , у зв`язку з несплатою  виконавчого збору у сумі 18691,82 грн. 
Не  погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не закінчення  виконавчого провадження № 60459091 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 18691,82 грн., позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, оскаржувана постанова обґрунтована  та не підлягає скасуванню, оскільки рішення суду у справі № 591/2671/15-ц не було виконано станом на дату відкриття виконавчого провадження. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно  із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до  ч. 1 ст. 18 Закону України "Про  виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно із ч. 2 ст. 18 Закону України "Про  виконавче провадження", виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 3  ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження",  виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього  Закону.
Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження",  виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. 
Відповідно до  ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно із ч. 6 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження",  за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Відповідно до ч.ч. 1-4  ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Згідно із ч. 5 ст. 27 Закону України "Про  виконавче провадження",    виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому  Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього  Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до  Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону України "Про  виконавче провадження",  виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої  статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання, яке розпочинається на підставі виконавчого документу, тобто, питання про стягнення виконавчого збору обов`язково  вирішується виконавцем під час відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. 
Тобто, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення виконавчого провадження є те, що виконавчий збір не стягнуто.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права,  викладений у постанові Верховного Суду від 28.04.2020  р. у справі  № 480/3452/19. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції  погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки  на час відкриття виконавчого  провадження № 48843008  рішення суду у справі № 591/2671/15-ц не виконано,  та на час закриття виконавчого провадження  № 48843008  не стягнуто виконавчий збір, то відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження № 60459091 стосовно боржника ОСОБА_1 , у зв`язку з несплатою  виконавчого збору у сумі 18691,82 грн. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до     вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням    норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст. 229,  243, 271, 287, 308, 313, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - .

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2020 року по справі № 480/5769/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	О.А. Спаскін    Я.В. П`янова