Номер провадження: 22-ц/813/4821/20 
Номер справи місцевого суду: 2-9462/09
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.12.2020 року                                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого - Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я., 
за участю секретаря - Чепрас А.І.,
учасники справи:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», 
стягувач - Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», 
боржник - ОСОБА_1 ,
боржник - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року у складі судді Єршової Л.С., 
в с т а н о в и в:
У вересні 2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з заявою про заміну вибулого стягувача - ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» у цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року у задоволенні заяви відмовлено. 
Не погодившись з ухвалою суду, ТОВ «Вердикт Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити постанову про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження (стягувача) на його правонаступника.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зміна стягувача на правонаступника допускається у випадку наступництва у матеріальних правовідносинах, внаслідок чого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин, і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула в цих правовідносинах, а тому за наявності доказів правонаступництва, право заміни сторони виконавчого провадження (стягувача) є беззаперечним.
Представники апелянта та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» в судове засідання 17.11.2020 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили.
Боржники в судове засідання 17.11.2020 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Враховуючи, що справа тривалий час знаходиться на розгляді у суді, апелянт свої доводи виклав в апеляційній скарзі, матеріали справи місять всі необхідні докази по справі, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення складений 07.12.2020.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Матеріали справи свідчать, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2009 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у сумі 269 796,17 грн.
Звертаючись до суду з заявою про заміну стягувача, заявник ТОВ «Вердикт Капітал» на підтвердження вимог заяви додав договір про відступлення права вимоги та додатки до них які свідчать про наступне.
02.08.2019 між АТ «Райффайзен банк Аваль» (первісний кредитор) та АТ «Оксі Банк» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №114/2-16 за умовами якого первісний кредитор передав новому кредитору права вимоги до боржників, перелік яких та суми їх заборгованості на дату підписання договору зазначені в Додатку 1 до договору, що є його невід`ємною частиною.
02.08.2019 між (первісний кредитор) та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги за умовами якого первісний кредитор передав новому кредитору права вимоги до боржників, перелік яких та суми їх заборгованості на дату підписання договору зазначені в Додатку 1 до договору, що є його невід`ємною частиною. В попередньому реєстрі боржників міститься ОСОБА_1 .
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції зазначив, що не володіє інформацією та заявником ТОВ «Вердикт Капітал» не надано доказів, що в рамках цивільної справи за №2-9462/09 було здійснено заміну сторони позивача або стягувача у виконавчому провадженні, а саме: з ВАТ «Райффайзен банк Аваль», який є позивачем по справі на АТ «Райффайзен банк Аваль», яким було укладено договір відступлення права вимоги з АТ «ОКСІ БАНК», яке в подальшому відступило зазначене право заявнику ТОВ «Вердикт Капітал».
Проте, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони є передчасними і зроблені внаслідок порушення судом норм процесуального права.
За змістом частин другої, третьої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення віднесено до основних засад судочинства.
Відповідно до мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.06.2009 N 16-рп/2009 виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.
Оскільки, виконання судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України "Про виконавче провадження".
Обов`язковість виконання судових рішень, як невід`ємна складова частина права громадянина на справедливий суд, встановлена також практикою Європейського Суду з прав людини та відповідними нормами (ст. 6, 13, ст. 1 Першого протоколу) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У рішенні у справі "Шмалько проти України" (Shmalko v. Ukraine, N 60750/00, 20.07.2004) ЄСПЛ беззастережно зазначив, що передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.
Аналогічна правова позиція викладена і в рішенні Європейського суду, прийнятому у справі "Soering проти Сполученого королівства", де зазначалося, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції (право на справедливий суд).
Відповідно до статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами та виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.
За загальним правилом, суть правонаступництва полягає в переході прав та обов`язків, що особисто не пов`язані з особою, яка вибуває з правовідносин, до іншої особи, яка вступає у спірні правовідносини.
Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Аналогічна за змістом норм викладена в ст. 442 ЦПК України, яка стосується стадії виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 1 названої статті у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
Згідно з ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Під правонаступництвом у виконавчому проваджені необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Так, підставою правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу.
У зв`язку з такою заміною боржника відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус як сторони виконавчого провадження і відбувається заміна сторони.
При цьому питання заміни сторони її правонаступником у зобов`язанні, вирішується виключно судом у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України.
Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до довідки з архіву Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2019 цивільна справа №2-9462/09 за позовом ВАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором знищена за спливом терміну зберігання у 2015 році. З матеріалів вказаної цивільної справи залишено на зберіганні лише оригінал рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2009, копія якого надана для розгляду поданої заяви про заміну сторони її правонаступником.
Відповідно до приписів ст. 489 ЦПК України у разі надходження відповідної заяви з питань виконання судових рішень у цивільній справі, яка знищена за закінченням терміну зберігання, суд першої інстанції має за власною ініціативою вирішити питання про відновлення втраченого провадження, на що прямо вказує Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні практики розгляду судами деяких питань, пов`язаних із відновленням втраченого судового провадження.
Якщо справа не зберіглася, заяву може бути розглянуто лише після відновлення судового провадження в порядку, визначеному процесуальним законом. Такий підхід має застосовуватись судами не лише за необхідності відновлення втраченого судового провадження для розгляду заяви про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами, а й інших процесуальних питань, пов`язаних з втраченим провадженням (розділ 3 Узагальнення).
Між тим, розглядаючи заяву, суд першої інстанції формально підійшов до вирішення даного питання та по суті заяву не розглядав, питання про відновлення втраченого судового провадження не вирішував, водночас відмовив у задоволенні заяви з підстав ненадання доказів, коли такі неможливо отримати через знищення справи судом за спливом строку зберігання, що є порушенням вимог цивільного процесуального закону, оскільки унеможливлює встановлення фактичних обставин, в тому числі, щодо набрання судовим рішенням законної сили.
Згідно зі ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З викладених вище підстав апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції у зв`язку із порушенням норм процесуального права.
При новому розгляді суду слід у встановленому законом порядку вирішити питання про відновлення втраченого провадження, після чого вирішити заяву ТОВ «Вердикт Капітал» по суті.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року скасувати, справу передати на розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 07.12.2020.

Головуючий: 
                                                                            
            Судді: