ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2020 року          м. Дніпро         Справа №  908/776/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
          головуючий суддя           Вечірко І.О. (доповідач),
судді                               Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.,
секретар                    Крицька Я.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні 
скарги           Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" 
та                    Товариства з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ"
на рішення           Господарського суду Запорізької області від 18.08.2020р. (повний текст складено 28.08.2020р.)
          у справі           № 908/776/20 (суддя - Горохов І.С., м. Запоріжжя) 
за позовом          Акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", м. Київ
до                     Товариства з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ",               м. Запоріжжя
про                     стягнення 1 251 189,49 грн.  та розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст  рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.08.2020р. позовні вимоги задоволено частково. Розірвано договір поставки від 03.12.2013р. № 1041, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ" та  Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз", яке в подальшому перейменоване у Акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ" на користь Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" суму попередньої оплати в розмірі 235 857,72 грн., судовий збір в розмірі 5 639,87 грн. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення попередньої оплати в розмірі 171 924,42 грн. та пені в розмірі 843 407,35 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" в дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 20 869,84 грн.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

          Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення  Господарського суду Запорізької  області від 18.08.2020р. в частині відмови у задоволенні позову про стягнення попередньої оплати в розмірі 171 924,42 грн., позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

          Також, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 18.08.2020р. в частині розірвання договору поставки від 03.12.2013р. № 1041, в задоволенні даної позовної вимоги відмовити.

2.1. Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що:
- рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню внаслідок порушення судом норм матеріального права, визначених ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 236 ЦК України, які підлягали застосуванню;
- під час юридичної кваліфікації відносин, які існують між позивачем та відповідачем після ухвалення Господарським судом м. Києва рішення від 09.09.2019р. у справі   910/820/19, Господарський суд Запорізької області в оскаржуваному рішенні дійшов помилкового висновку про існування між сторонами господарсько-правових відносин поставки товару;
- судом залишено без уваги, що господарська операція з поставки товару на спірну суму 171 924,42 грн. проведена в рамках недійсного договору позики № 924 від 11.10.2013р., а тому у ТОВ "Промснабресурс ХХІ" виникає лише право на повернення товарно-матеріальних цінностей на суму 171 924,42 грн. у порядку, визначеному ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі надання належних, допустимих, достовірних та вірогідних письмових доказів реального проведення господарської операції із позики речей і зміни майнових станів учасників недійсного правочину. Позовні вимоги в рамках даної справи стосуються суми авансового платежу у розмірі 407 782,14 грн., який був сплачений ДАТ "Чорноморнафтогаз" на користь ТОВ "Промснабресурс ХХІ" на підставі договору державної закупівлі (договору поставки) від 03.12.2013р. № 1041. В рамках вказаного договору державної закупівлі (договору поставки) не було виконано жодних договірних зобов`язань з боку ТОВ "Промсанбресурс ХХІ", як постачальника;
- під час ухвалення оскаржуваного судового рішення господарським судом залишено без уваги висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 08.08.2019р. у справі             № 922/2013/18. В зв`язку з чим суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов помилкового висновку, що рішенням Господарського суду м. Києва від 29.09.2014р. у справі № 910/17941/14 були встановлені обставини реального проведення господарських операцій із передачі у позику товарно-матеріальних цінностей на суму 407 782,14 грн. на підставі недійсного договору позики № 924 від 11.10.2013р., які мають абсолютний характер для розгляду даної справи.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що:
- суд першої інстанції послався на лист, направлений 11.03.2020р. № 218/20 на адресу апелянта про повернення попередньої оплати за договором поставки та розірвання договору. Проте, попередня оплата в розмірі 407 782,14 грн. в той час була зарахована як оплата за виконане зобов`язання щодо поставки товару. Доказами фактичного отримання товару є документи бухгалтерського обліку, договори, акти приймання товару, довіреності та ін. Таким чином, відповідач умови договору № 1041 від 03.12.2013р. відповідно до отриманої заявки (визначеної п. 2.2. договору) виконав в повному обсязі;
- лист, за замістом якого ставилось би питання щодо розірвання договору поставки         № 1041 в порушення п. 7.2.1 договору на адресу відповідача не направлявся позивачем та не міг бути отриманий відповідачем. Доказів направлення даного листа на адресу відповідача до суду не надано;
- факт отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей підтверджується видатковою накладною № ПС-0000200 та довіреністю до неї  на отримання ТМЦ 275/634 від 15.10.2013р., виданою на завідуючого складом Стефанішину Л.В., завіреною печаткою позивача;
- поставка товару фактично була виконана постачальником в межах поданої заявки;
- в оскаржуваному рішенні суд посилається на нібито виконання умов поставки товару згідно замовлення № 04/2.1-1090/1 від 03.12.2013р. Такого замовлення відповідачем  отримано не було та взагалі про таке замовлення будь-де не зазначалось. Посилання суду на вказаний документ є неприпустимим та суперечить вимогам ГПК України.

2.2. Узагальнені доводи учасників провадження у справі, викладені у відзивах на апеляційні скарги.

Учасники провадження у справі наданими їм процесуальними правами не скористались та не направили до суду відзиви на апеляційні скарги, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.10.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.08.2020р.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.11.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ" на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.08.2020р. 
Розгляд апеляційних скарг призначено у судове засідання на 25.11.2020р.
Іншою ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.11.2020р. задоволено клопотання Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Доручено Київському апеляційному суду забезпечити проведення відеоконференції для представника Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" з Центральним апеляційним господарським судом       25.11.2020р. о 10:00 за допомогою сервісу "EasyCon".
Таким чином, розгляд апеляційних скарг 25.11.2020р. за участю представника позивача здійснювався в режимі відеоконференції. 
В судовому засіданні 25.11.2020р. представники сторін надали пояснення по апеляційним скаргам. 

25.11.2020р. до початку розгляду справи на адресу апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про застосування строку позовної давності, передбаченого ст. ст. 257, 258, 253 ЦК України та відмову в позові. 
          Відповідно до  ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
          Оскільки представником відповідача заявлено про застосування позовної давності після ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відхилення клопотання про застосування строку позовної давності. 

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

11.10.2013р. сторонами було укладено Договір позики № 924.
Предметом позики, що надається відповідачем, ПАТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз", відповідно до специфікації, є речі, визначені родовими ознаками (розчинник, змивач, фарба) вартістю 427 507,2 грн.
Відповідно до п. 2.1 Договору на підставі Акту приймання - передачі товару від 17.10.2013р. та видаткової накладної № ПС - 0000200 від 17.10.2013р. позивачу був переданий товар на суму 423 955,76 грн. 
Згідно із п. 2.2 Договору строк повернення позики складає 40 календарних днів з моменту підписання Сторонами акту приймання - передачі товару.
26.11.2013р. сторонами укладено Додаткову угоду № 1/1024/1 до Договору позики                № 924 від 11.10.2013р., згідно якої знижено вартість товару, який було передано позивачу і встановлено її у розмірі 411 292, 80 грн. та визначено строк повернення товару - до 09.12.2013р..
03.12.2013р. Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (яке у подальшому перейменоване у Акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"), як Покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс XXI", як Постачальником було укладено Договір поставки № 1041 (далі - Договір поставки), за умовами якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у визначений строк у власність покупця товар згідно специфікації № 1 (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених даним договором (п. 1.1 Договору поставки).
Відповідно до п. 2.2 Договору поставки поставка товару здійснюється упродовж                15 днів з моменту отримання постачальником письмового замовлення від покупця.
Сума договору становить 937 119,28 грн., у т.ч. ПДВ 156 186,55 грн. (п. 4.1 Договору поставки). Оплата здійснюється протягом 120 днів після поставки товару та підписання акту приймання-передачі (п. 4.2 Договору поставки).
Розділом 7 сторони визначили права та обов`язки, за якими покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплатити поставлений товар, прийняти поставлений товар згідно акту приймання-передачі. Постачальник в свою чергу зобов`язаний забезпечити постачання товару в строки визначені Договором.
Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2014              (п. 11.1 Договору поставки).
19.12.2013р. сторони уклали угоду № 1102 про зарахування зустрічних однорідних вимог (далі - Угода № 1102).
В Угоді № 1102 сторони зазначили про наявність спільних зустрічних зобов`язань.
Зокрема, зобов`язання Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс XXI" засновані на договорі позики № 924 від 11.10.2013р. і становлять обов`язок повернути товар на суму 407 782,14 грн., строк виконання якого настав 09.12.2013р.
Зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ" перед Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" засновані на договорі поставки № 1041 від 03.12.2013р. і полягають в обов`язку поставити товар на суму 407 782,14 грн. згідно з заявкою № 04/2.1-1090/1 від 03.12.2013р., строк виконання якого настав 18.12.2013р.
Відповідно до п. 2 Угоди № 1102 від 19.12.2013р. товар на суму 407 782, 14 грн. в тому числі ПДВ, переданий Товариством з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ"  позивачу по Договору позики № 924 від 11.10.2013р. вважати товаром, поставленим по Договору поставки № 1041 від 03.12.2013р.
21.01.2014р. Публічне акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс XXI" 407 782,14 грн. (призначення платежу за поставлені лакофарбові матеріали згідно з договором № 1041 від 03.12.2013р., в т.ч. ПДВ 20 % - 67 963,69 грн.).
Також, Товариством з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ" 04.02.2014р. згідно акту приймання-передачі від 04.02.2014р. та видаткової накладної               № ПС-0000004 від 04.02.2014р. було здійснено поставку товару на суму 171 924,42 грн. Товар був прийнятий відповідальною особою, що підтверджується довіреностями № 275/634 від 15.10.2013р. та № 30/634 від 03.02.2014р. на отримання товару.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2014р. у справі № 910/17941/14 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" 171 924,42 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ" 171 924,42 грн. вартості поставленого за договором поставки товару. Вказане рішення Господарського суду м. Києва залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.07.2015р.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2019р. у справі № 910/820/19 відмовлено у задоволенні первісного позову ТОВ "Промснабресурс XXI" до ДАТ "Чорноморнафтогаз" та задоволено повністю зустрічний позов ДАТ "Чорноморнафтогаз" до ТОВ "Промснабресурс XXI". Визнано недійсним договір позики № 924 від 11.10.2013р. (із змінами та доповненнями), що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс XXI" та Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз". Визнано недійсною Угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 19.12.2013р. № 1102, що укладена між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс XXI" та Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз". Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось, у зв`язку з чим набрало законної сили 26.11.2019р.
Листом від 11.03.2020р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення попередньої оплати за договором поставки від 03.12.2013р. № 1041 в сумі 407 782,14 грн., стягнення пені в розмірі 843 407,35 грн. та визнання договору поставки від 03.12.2013р.        № 1041 розірваним з моменту повернення попередньої оплати.
Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення. 
Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом про стягнення суми попередньої оплати за договором поставки № 1041 від 03.12.2013р. у  розмірі 407 782,14 грн., пені за прострочення поставки в розмірі 843 407,35 грн. та розірвання договору поставки № 1041 від 03.12.2013р.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційних скаргах, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.
Частиною 1 ст. 509 .ЦК України. визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2              ст. 509 ЦК України)
За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін                 (ч. 2    ст. 712 ЦК України).
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
При цьому, відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.
Матеріали справи свідчать про те, що правовідносинам сторін за договором поставки № 1041 від 03.12.2013р. передували інші правовідносини, які виникли в зв`язку з укладенням ними договору позики № 924 від 11.10.2013р.
При цьому, відповідно до угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог № 1102 від 19.12.2013р. (п. 2) сторони домовились вважати товар на суму 407 782,14 грн., який ТОВ "Промснабресурс ХХІ" передало за договором позики № 924 від 11.10.2013р., товаром, переданим за договором поставки № 1041 від 03.12.2013р. Проте, рішенням Господарського суду м. Києва від 09.09.2019р. у справі № 910/820/19 договір позики № 924 від 11.10.2013р. та угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог № 1102 від 19.12.2013р. визнано недійсними. 
Таким чином, після скасування зазначених вище договорів, виникла правова ситуація, в якій чинним залишився договір поставки № 1041 від 03.12.2013р. та правовідносини сторін, що виникають із умов даного договору. 
Згідно з випискою по особовим рахункам від 21.01.2014р. позивач перерахував відповідачу 407 782,14 грн. з призначенням платежу: за поставлені лакофарбові матеріали згідно з договором № 1041 від 03.12.2013р. 
Проте, фактично передача товару позивачу відбулась за договором позики № 924 від 11.10.2013р., який судом було визнано недійсним. 
Після прийняття судом 09.09.2019р. рішення про визнання недійсними договору позики № 924 від 11.10.2013р. та угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог сторонами не вжито заходів до врегулювання правовідносин, пов`язаних з поставкою товару. 
За наведених обставин, перераховані позивачем грошові кошти в розмірі 407 782,14 грн. фактично є попередньою оплатою за договором поставки № 1041 від 03.12.2013р. При цьому, відповідач в свою чергу має виконати зобов`язання з поставки товару відповідно до умов договору. 
Згідно з п. 2.2 договору поставки поставка товару здійснюється протягом 15 днів з моменту отримання постачальником письмової заявки від покупця. 
Кількість товару, недопоставленого постачальником у встановлений строк відновлюється ним в строк, який сторони погоджують додатково.
Відповідач на виконання умов договору поставки № 1041 від 03.12.2013р. поставив позивачу товар на суму 171 924,42 грн. згідно з видатковою накладною ПС-0000004 від 04.02.2014р. 
Слід звернути увагу, що позивач здійснював свою діяльність на території Автономної Республіки Крим до 20.02.2014р. в зв`язку із окупацією цієї території Російською Федерацією, а товар згідно п. 2.1 договору поставки мав бути поставлений за адресою: Автономна Республіка Крим, Сакський район, с. Каменоломня, що створювало перешкоди для виконання зобов`язань за договором. 
Виходячи з системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи,які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі №910/12382/17. 
Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.
Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Згідно з листом позивача № 218/20 від 11.03.2020р. ним пред`явлено відповідачу вимогу про повернення суми попередньої оплати у сумі 407 782,14 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Частина 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Отже, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань  по поверненню суми попередньої оплати є таким, що настав. Проте, відповідач на час розгляду справи суму попередньої оплати не повернув. 
Судом першої інстанції правомірно враховано той факт, що відповідачем було здійснено поставку товару на суму 171 924,42 грн., у зв`язку з чим вимога про стягнення попередньої оплати за договором поставки № 1041 від 03.12.2013р. в розмірі 407 782,14 грн.  підлягає задоволенню в частині стягнення  235 857,72 грн.
Також позивачем заявлено до стягнення із відповідача пеню в розмірі 843   407,35 грн.  за прострочення поставки товару на підставі п. 8.1. Договору.
Згідно із ст. 546 ЦК України неустойка є одним з видів забезпечення виконання зобов`язання.
За змістом ч. 1 ст. 230 ГК України  штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Відповідно до п. 8.1 Договору за прострочення поставки товару постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі 0,5 % за кожний день прострочення від суми не поставленого в строк товару.
За змістом ст. 550 ЦК України управнена сторона має право на неустойку, яке виникає незалежно від наявності у неї збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно із ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Юридичний аналіз наведених правових положень свідчить, що неустойка (штраф, пеня) не є зобов`язанням, а являється санкцією за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
За таких умов, нарахування неустойки (пені) може бути здійснено при наявності факту неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки.  
Разом із тим, звертаючись до суду із позовною заявою позивач визначив період нарахування пені з 01.10.2019р. по 01.04.2020р.
Приписами ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.
Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 ГК України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі спливом 6 місяців, якщо інше не встановлено законом або договором.  
Умовами договору № 1041 від 03.12.2013 не передбачено нарахування пені за період більший ніж шість місяців.
Врахувавши не вірно визначений позивачем період нарахування пені та неможливість суду вийти за межі заявлених позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у стягненні пені в розмірі 843 407,35 грн.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ" про стягнення заборгованості за договором поставки № 1041 від 03.12.2013р. підлягають частковому задоволенню в розмірі 235 857,72 грн.

Щодо позовних вимог АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" про розірвання договору поставки № 1041 від 03.12.2013р. апеляційний господарський  суд враховує наступне.
Положеннями ст. 651 ЦК України  визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
          Аналогічні положення містить ст. 291 ГК України.
          Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.
          Отже, за змістом наведених норм, розірвання господарського договору може бути вчинено, як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.
          Умовами договору поставки № 1041 від 03.12.2013р. (п. 9.4) передбачено право сторін розірвати договір у встановленому порядку у випадку, коли дія обставин непереборної сили продовжується більше 30 днів.
          Також, згідно з п. 7.1 договору покупець має право розірвати договір у випадку невиконання зобов`язань постачальником, повідомивши про це у двадцятиденний строк. 
          Одностороння відмова від договору не потребує узгодження, оскільки самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (ч. 4 ст. 188 ГК України).
          Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання договору, суд першої інстанції послався на те, що відповідачем не надано доказів належного виконання умов договору           № 1041 від 03.12.2013р. щодо поставки товару на загальну суму 765 194,86 грн. 
          Умовами договору поставки № 1041 було передбачено, що поставка товару здійснюється протягом 15 днів з моменту отримання постачальником письмової заявки від покупця (п. 2.2 договору). 
          Згідно з п. 2.4 договору кількість товару, недопоставленого постачальником у встановлений строк, поновлюється ним в строк, який сторони погоджують додатково.
          Проте, обґрунтовуючи свої вимоги про необхідність розірвання судом договору поставки в зв`язку із істотним невиконанням відповідачем умов договору, позивач не надав суду письмової заявки на поставку товару та докази вжиття заходів до додаткового погодження строків поставки, що передбачено умовами договору. 
          Отже, позивачем не доведено належними доказами факту істотного порушення відповідачем узятих на себе зобов`язань за спірним договором. 
          Разом із тим, відповідно до п. 11.1 договору поставки № 1041 цей договір вступає в силу з моменту підписання           його сторонами і діє до 31.12.2014р.
           Згідно з п. 10.1 договору він може бути змінений або доповнений шляхом оформлення додаткової угоди, яка підписується повноважними представниками сторін у відповідності із діючим законодавством України.
          В матеріалах справи відсутні докази укладання сторонами додаткових угод, у т. ч. щодо продовження дії договору. 
          Отже, строк дії договору поставки № 1041 від 03.12.2013р. між АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ТОВ "Промснабресурс ХХІ" закінчився 31.12.2014р.
          Проте, з позовною заявою про розірвання зазначеного договору позивач звернувся у березні 2020  року, тобто після закінчення строку дії цього договору.
          Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
          Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
          Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 ЦК України).
          За змістом зазначених норм законодавства України розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.
          Відповідний висновок також міститься у постановах Верховного Суду  від 12.05.2020р. у справі № 911/991/19,   від 18.11.2019р. у справі № 910/16750/18 та від 07.08.2018р. у справі № 910/7981/17. 
За викладених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитися з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору поставки.
З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд погоджується із відповідними доводами апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ". 

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційних скарг.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про:
- залишення без задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз";
- задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ";
- скасування рішення суду першої інстанції в частині розірвання договору поставки та прийняття в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог;
- залишення без змін рішення місцевого господарського суду в іншій частині.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.
Разом з тим, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на позивача. 

Керуючись ст. ст. 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд 
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" - залишити без задоволення.
          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ" - задовольнити. 
          Рішення Господарського суду Запорізької області від 18.08.2020р. у справі                         № 908/776/20 в частині розірвання договору поставки - скасувати.
          Прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 18.08.2020р. у справі               № 908/776/20 - залишити без змін.
          Стягнути з Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс ХХІ"  витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 153,00 грн.
          Видачу відповідного наказу з урахуванням необхідних реквізитів доручити Господарському суду Запорізької області.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.
          Повний текст постанови складено 01.12.2020р.

          Головуючий суддя                                                                      І.О. Вечірко

          Суддя                                                                                          Т.А. Верхогляд

          Суддя                                                                                          Ю.Б. Парусніков