Постанова                                                          
Іменем  України
 
28 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 214/3501/18
провадження № 61-21213св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., 
Яремка В. В. (суддя-доповідач), 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 , 
стягувач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
суб`єкти оскарження: старший державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бубернак Тетяна Володимирівна, державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Фаткуллін Руслан Раісович, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 жовтня 2018 року у складі судді Гринь Н. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії старшого державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Саксаганський ВДВС м. Кривого Рогу) Бубернак Т. В. та державного виконавця Саксаганського ВДВС м. Кривого Рогу Фаткулліна Р. Р.
На обґрунтування скарги посилався на таке. У провадженні старшого державного виконавця Саксаганського ВДВС м. Кривого Рогу Бубернак Т. В. перебуває виконавче провадження № 52190685 із виконання виконавчого листа від 13 жовтня 2014 року № 2/214/764/14, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») заборгованості за кредитним договором у розмірі 202 102,21 грн. Провадження за зазначеним виконавчим листом відкрито постановою від 13 вересня 2016 року, однак йому копії постанов державного виконавця та інших документів виконавчого провадження № 52190685 не надсилались, у зв`язку із чим він не обізнаний із фактом існування виконавчого провадження та із своїм статусом боржника. Про вжиті державним виконавцем заходи дізнався лише 26 квітня 2018 року. У встановлені законом строки він до суду не звернувся, оскільки хворів та перебував на амбулаторному лікуванні, крім того, він перебував у скрутному матеріальному становищі, оскільки призначене лікування потребувало значних фінансових витрат. У зв`язку із чим просив визнати поважними причини пропуску ним строку звернення до суду.
Дії державних виконавців є безпідставними, неправомірними та такими, що здійснені із порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки у пункті 1 постанови про арешт майна боржника від 15 серпня 2017 року опис квартири АДРЕСА_1 , не міститься жодних ідентифікуючих ознак, у тому числі кількості кімнат (приміщень), їх площі та призначення, матеріалів стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення, квартира, інформація про підсобні приміщення та споруди тощо, як це передбачено статтею 56 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII). Постанова державного виконавця Саксаганського ВДВС м. Кривого Рогу Фаткулліна Р. Р. про опис та арешт майна боржника від 15 серпня 2017 року винесена без фактичного огляду та опису майна боржника, за відсутності боржника та його представника та з порушенням вимог статті 56 Закону № 1404 - VIII. Крім того, державний виконавець у порушення вимог статей 28, 56 Закону № 1404-VIII не направив йому копію постанови про опис та арешт майна, у зв`язку із чим сторони виконавчого провадження були позбавлені можливості реалізувати своє право на визначення вартості майна боржника на власний розсуд за взаємною згодою, що свідчить про передчасність залучення суб`єкта оціночної діяльності для здійснення оцінки квартири, оскільки станом на дату винесення зазначеної постанови державним виконавцем не було встановлено факту недосягнення згоди між боржником та стягувачем щодо визначення вартості майна боржника, що є єдиною підставою для залучення до участі у виконавчому провадженні суб`єкта оціночної діяльності. Постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності є неправомірною та підлягає скасуванню. Проведена оцінка майна та звіт від 31 жовтня 2017 року є недостовірними та необ`єктивними, оскільки державний виконавець, як замовник оцінки, не забезпечив доступу суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці. Оцінка проведена без виїзду до квартири, без її огляду та безпосереднього ознайомлення з її технічними, функціональними характеристиками. Також суб`єкт оцінки визначив ринкову вартість квартири виходячи із загальної площі 42,4 кв. м, що є помилковим, оскільки загальна площа спірної квартири 51,5 кв. м. Крім того, всі матеріали виконавчого провадження містять недостовірну інформацію про спірну квартиру, оскільки в цих документах зазначено, що квартира є двокімнатною, загальною площею 51,5 кв. м, житловою площею 30,4 кв. м. Проте виконавці не звернули уваги на те, що заявник у 2011 році здійснив капітальний ремонт та перепланування квартири, після чого квартира стала однокімнатною, житловою площею 30,7 кв. м, загальною площею 52,7 кв. м, що підтверджується технічним від 04 листопада 2011 року.
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 жовтня 2018 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року, у задоволенні скарги відмовлено. 
Ухвала суду першої інстанції, з висновками якої погодився суд апеляційної інстанції, мотивована тим, що рішення суду, на підставі якого Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу видав виконавчий лист № 2/214/764/14, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 204 114,23 грн, боржник добровільно не виконує, тому державний виконавець правомірно прийняв рішення про накладення арешту на все належне боржнику майно та в подальшому здійснив його реалізацію відповідно до статей 56, 75 Закону № 1404-VIII. Оцінка спірної квартири проведена відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань.  
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, за результатами розгляду справи ухвалити нове судове рішення про задоволення заявлених вимог. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про відсутість підстав для задоволення заявлених вимог, оскільки він не отримував постанову про опис та арешт майна та був позбавлений можливості реалізувати своє право на визначення вартості майна на власний розсуд за взаємною згодою, що свідчить про передчасність залучення суб`єкта оціночної діяльності для здійснення оцінки квартири. Оцінка квартири проведена без її огляду та безпосереднього ознайомлення з її технічними, функціональними характеристиками. Також суб`єкт оцінки визначив ринкову вартість квартири виходячи із загальної площі 42,4 кв. м, що є безпідставним, оскільки загальна площа спірної квартири становить 51,5 кв. м, отже, її вартість мала бути значно більшою. Звіт про оцінку майна є недостовірним та необ`єктивним.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали.
Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у листопаді 2019 року, тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.
Суди встановили, що постановою державного виконавця Саксаганського ВДВС м. Кривого Рогу Козленка А. О. від 13 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/214/764/14, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу 13 жовтня 2014 року, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у розмірі 204 114,23 грн (т. 1, а. с. 11, 74), яка була направлена учасникам виконавчого провадження листом з рекомендованим повідомленням, відповідно до вимог статті 28 Закону № 1404-VIII (т. 1, а. с. 74, 75).
Постановою державного виконавця Саксаганського ВДВС м. Кривого Рогу Козленка А. О., на підставі заяви представника стягувача про опис та арешт майна та наданого технічного паспорта на квартиру від 15 вересня 2016 року, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , у межах розміру заборгованості на підставі виконавчого листа № 2/214/764/14, виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу 13 жовтня 2014 року, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у розмірі 204 114,23 грн (т. 1, а. с. 12, 76-82).
15 серпня 2017 року державний виконавець Саксаганського ВДВС м. Кривого Рогу Фаткуллін Р. Р. виніс постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , у присутності понятих, копію постанови направив засобами поштового зв`язку сторонам виконавчого провадження (т. 1, а. с. 13-14).
З метою проведення оцінки майна боржника - спірної квартири, старшим державним виконавцем Саксаганського ВДВС м. Кривого Рогу Бубернак Т. В. 04 жовтня 2017 року винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, для участі у виконавчому провадженні, а саме - Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр експертного дослідження» (далі - ТОВ «Центр експертного дослідження»), сертифікат виданий Фондом державного майна України 02 березня 2017 року за № 165/17, строк дії до 02 березня 2020 року (т. 1, а. с.15-16).
На виконання постанови державного виконавця від 04 жовтня 2017 року ТОВ «Центр експертного дослідження» надав звіт про оцінку спірної квартири, згідно з яким ринкова вартість майна складає 210 897 грн (т. 1, а. с. 17-38, 
83-104).
Саксаганський ВДВС м. Кривого Рогу направив заявку на реалізацію арештованого майна від 22 листопада 2017 року № 13.13.-47/21426 (т. 1,
а. с. 46-48).
Відповідно до протоколу № 310594 проведення електронних торгів від 10 січня 2018 року, торги відбулись і переможцем торгів став ОСОБА_2 , ціна продажу складала 210 897 грн (т. 1 а. с. 49-50).
На підставі протоколу проведення електронних торгів № 3105945 від 10 січня 2018 року складено акт про реалізацію предмета іпотеки від 31 січня 2018 року (т. 1, а. с. 51-52).
Щодо вимог про визнання неправомірним та скасування акта про реалізацію предмета іпотеки
Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
З огляду на приписи статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. За загальним правилом (частина перша статті 61 Закону № 1404-VIII) реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на електронних торгах.
Дотримуючись висновків, наведених у постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16 та від 14 червня 2017 року у справі 
№ 6-1804цс16, Верховний Суд вважає, що правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин. Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України). 
Зважаючи на те, що предметом розгляду справи за скаргою ОСОБА_1 є дії та рішення державного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна боржника, що є підставою для виникнення прав та обов`язків інших осіб, до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення позову.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц (провадження № 14-194цс18) та у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі 
№ 6-1749цс15, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1655цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 6-1804цс16.
Ураховуючи, що подання боржником скарги на дії та рішення державного виконавця щодо скасування акта про реалізацію предмета іпотеки не забезпечує відновлення його порушених прав на нерухоме майно, яке реалізоване, вимоги ОСОБА_1 про визнання таких дій та рішень неправомірними та їх скасування підлягають залишенню без розгляду.
Указаного суди попередніх інстанцій до уваги не взяли та помилково розглянули по суті скаргу у вказаній частині вимог.
Щодо вимог про визнання неправомірними дій державних виконавців та скасування постанов державних виконавців про опис та арешт майна, призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, визнання такої, що не підлягає застосуванню, ринкової вартості майна боржника, відповідно до звіту про оцінку спірного майна та скасування звіту про оцінку
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом № 1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону).
Згідно зі статтею 56 цього Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або окремі речі.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Згідно з частиною першою статті 20 Закону № 1404-VIII для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.
Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон № 2658-ІІІ).
Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону № 2658-ІІІ процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.
Статтею 32 Закону № 2658-III передбачено відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, а згідно з частиною другою цієї статті оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.
Отже, чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків.
Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону № 2658-III).
Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.
Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження 
№ 12-18гс18).
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У частині п`ятій статті 57 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. 
Аналіз статті 57 Закону № 1404-VIII свідчить про те, що учасники виконавчого провадження, яким є, зокрема і заявник, мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону № 2658-ІІІ.
Суди встановили, що державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження та надіслав її сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням. У зв`язку з тим, що боржник самостійно не виконував рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий лист № 2/214/764/14, державний виконавець, з метою реального виконання рішення суду відповідно до вимог законодавства, виніс постанову про опис та арешт спірної кварти, копію якої направив стягувачу та боржнику. Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, приватний виконавець діяв відповідно до положень Закону № 1404-VIII. Визначення вартості спірного майна здійснено належним суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання з дотриманням процедури, встановленої відповідними нормативно-правовими актами. Тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що вимоги скарги ОСОБА_1 у частині оскарження зазначених дій державних виконавців є безпідставними.
Суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що посилання заявника на те, що він не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про опис та арешт спірного майна, не порушує його прав та не спростовує факту наявності заборгованості за виконавчим листом № 2/214/764/14, виданим 13 жовтня 2014 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу. Суди встановили, що державний виконавець направляв копії зазначених постанов на адресу стягувача та боржника, та надалі відповідно до норм законодавства вчиняв виконавчі дії, спрямовані на виконання рішення суду. 
Доводи касаційної скарги були предметом перегляду у суді апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.
Ураховуючи, що подання боржником скарги на дії та рішення державного виконавця щодо скасування акта про реалізацію предмета іпотеки не забезпечує відновлення його порушених прав на нерухоме майно, на яке звернуто стягнення, тому є підстави для виходу за межі доводів касаційної скарги, скасування ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року в частині вирішення вимог щодо скасування акта про реалізацію предмета іпотеки та залишення скарги в цій частині без розгляду
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на те, що ухвала Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року в частині вирішення вимог про визнання неправомірними дій державних виконавців та скасування постанов державних виконавців про опис та арешт майна, призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, визнання такої, що не підлягає застосуванню, ринкової вартості майна боржника, відповідно до звіту про оцінку спірного майна та скасування звіту про оцінку, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення рішень судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині без змін.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року в частині вирішення вимог скарги  ОСОБА_1 щодо скасування акта про реалізацію предмета іпотеки скасувати, скаргу ОСОБА_1 в цій частині залишити без розгляду.
У решті ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                   А. С. Олійник
 
                                                                                                                   С. О. Погрібний
 
                                                                                                                        В. В. Яремко