КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                            Доповідач - Кулікова С.В.
22-ц/824/12184/2020
 
                                       П О С Т А Н О В А
 
                               І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
          м. Київ                                                                                           Справа №367/1047/13-ц

21 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кулікової С.В.
суддів                     - Желепи О.В.
                                 - Олійника В.І.
при секретарі          - Климчук Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Галя Євгена Сергійовича на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 09 червня 2020 року, постановлену під головуванням судді Оладько С.І., у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» про заміну позивача/стягувача правонаступником, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» звернулося до суду із заявою, в якій просило:
 замінити позивача -ПАТ «Енергобанк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» у справі № 367/1047/13-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
замінити стягувача - ПАТ «Енергобанк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області по справі № 367/1047/13-ц від 30.04.2013 року про стягнення заборгованості та судового збору з ОСОБА_1 ;
замінити стягувача - ПАТ «Енергобанк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області по справі № 367/1047/13-ц від 30.04.2013 року про стягнення заборгованості та судового збору з ОСОБА_2 .
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 09 червня 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» про заміну позивача/стягувача правонаступником - задоволено.
По справі № 367/1047/13-ц за позовом ПАТ «Енергобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором:
замінено позивача - Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос»;
замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» на його правонаступника Товариство з обмеженого відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області по справі № 367/1047/13-ц від 30.04.2013 року про стягнення заборгованості та судового збору з ОСОБА_1 ;
замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області по справі № 367/1047/13-ц від 30.04.2013 року про стягнення заборгованості та судового збору з ОСОБА_2 .
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Галя Є.С. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 09 червня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос».
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що заявник не надав жодного доказу про фактичну передачу новому кредитору документів, які б засвідчували перехід права у зобов`язанні (реєстр боржників, що є додатком до договору № 24 про відступлення прав вимоги від 04.10.2019 року). Також не було надано суду доказів повідомлення боржника про укладення договору про відступлення права вимоги та здійснення переуступки боргу у визначеній сумі.
Стверджував, що заборгованість за спірним договором була погашена, а виконавче провадження закрито.
Вказував на те, що суд не звернув уваги на той факт, що сума, що підлягала стягненню за рішенням суду, не співпадає із сумою, зазначеною у реєстрі боржників, який є додатком № 1 до договору № 24 про відступлення прав вимоги від 04.10.2019 року. Суд не встановив дійсність зобов`язання за рішенням суду на даний час, не зазначив розмір дійсного зобов`язання існуючого на сьогодні, чим не дотримався вимог ст.. 514 ЦК України, відповідно до якої до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - Галя Є.С. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представник ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» - Свинар М.Ю. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
У відповідності до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області по справі № 367/1047/13-ц від 30.04.2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за кредитним договором та пеню у розмірі 12 476 174,93 та судові витрати в розмірі 3 441,00 грн. 
27.05.2013 року на виконання даного рішення суду за заявою позивача було видано виконавчий лист.
14.08.2019 року відбулись відкриті торги щодо реалізації (продажу права вимоги) за лотом №UKR-2019-03, до якого включені, у тому числі, права вимоги Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №20841 від 27.08.2008 року.
Відповідно до результатів проведення відкритих електронних торгів, що були оформлені протоколом № UKR-2019-03 від 14.08.2019 року, переможцем торгів стало ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» .
За результатами проведення торгів між Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» та ТОВ «ФК «Геліос» був укладений договір № 24 про відступлення прав вимоги від 04.10.2019 року, в тому числі і за договором №20841 від 27.08.2008 року.
Задовольняючи заяву про заміну позивача/стягувача його правонаступником, суд першої інстанції виходив з того, ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» отримало всі права та обов`язки, зокрема, й право грошової вимоги за кредитним договором №20841 від 27.08.2008 року.
Такий висновок суду ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2019 року між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» укладено договір № 24 про відступлення прав вимоги.
Згідно додатку № 1 до договору відступлення права вимоги, зокрема до ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 20841 від 27.08.2008 року та договором поруки.
Договір про відступлення прав вимоги від 04 жовтня 2019 року, укладений між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» є чинним, у встановленому законом порядку не визнаний недійсним.
Відповідно до ст.. 442 ЦПК України  у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Згідно з ч.ч.1, 2, 5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні  може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
За змістом ст.512 ЦК України, ст.442 ЦПК України та ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Пунктами 1, 2 ч.1 ст.512 ЦК України визначено, що у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження й її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі №6-122цс13.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
При цьому, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня  2018 року у справі № 643/4902/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц, від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц, від 09 січня 2020 року у справі №2218/5181/2012.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про заміну сторони його правонаступником.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що заявник не надав жодного доказу про фактичну передачу новому кредитору документів, які б засвідчували перехід права у зобов`язанні, оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» було надано докази, які стосувалися підтвердження правонаступництва, що є предметом доказування відповідно до положень ч. 1 ст. 442 ЦПК України, а саме копію договору № 24 про відступлення прав вимог від 04 жовтня 2019 року, та витяг з реєстру у додатку № 1 до цього договору, що підтверджує зміну кредитора у зобов`язанні.
Не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви доводи апеляційної скарги про те, що заявником не  було надано доказів повідомлення боржника про укладення договору про відступлення права вимоги та здійснення переуступки боргу у визначеній сумі, оскільки такі докази не має правового значення для вирішення заяви про заміну сторони її правонаступником.
Не є підставою для відмови у задоволенні заяви доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість за спірним договором була погашена, а виконавче провадження закрито, оскільки під час вирішення питання щодо наявності підстав для задоволення заяви про заміну сторони її правонаступником встановлюється факт переходу права вимоги до нового кредитора, тому такі доводи відхиляється судом апеляційної інстанції.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не звернув уваги на той факт, що сума, що підлягала стягненню за рішенням суду, не співпадає із сумую, зазначеною у реєстрі боржників, який є додатком № 1 до договору № 24 про відступлення прав вимоги від 04.10.2019 року, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки предметом розгляду у даній справі є заміна сторони (кредитора) її правонаступником, а не стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів  приходить до висновку, що ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 09 червня 2020 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Галя Євгена Сергійовича залишити без задоволення.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 09 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
          Повний текст постанови  складено 22 грудня 2020 року.
 
          Головуючий:                                          Судді: