ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 р.	Справа № 520/8140/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання - Ділбарян А.С.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., м. Харків, повний текст складено 15.07.20 року по справі № 520/8140/2020
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича               
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича (далі по тексту – приватний виконавець, відповідач), у якому просив суд: 
- визнати незаконними дії відповідача - приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клименка Романа Васильовича щодо безпідставного накладання арешту на рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , який є рахунком, призначеним для виплати заробітної плати, за постановою від 26.03.2020, винесеною у виконавчому провадженні № ВП № 61657457, та зобов`язати його зняти вказаний арешт/,
- стягнути з відповідача судові витрати. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем протиправно було накладено арешт на рахунок, який призначений для виплати заробітної плати. Незважаючи на направлення позивачем на електронну адресу приватного виконавця заяви, до якої додав довідку з обслуговуючого банку (КБ АТ «ПриватБанк»), у якій було зазначено, що належний йому картковий рахунок МФО 305299 в ПАТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 використовується виключно для отримання заробітної плати та інших виплат працівника, а заробітна плата, яку він отримує за місцем своєї роботи, є єдиним джерелом існування позивача, листом б/н від 08.04.2020 у скасуванні арешту йому було відмовлено. Не погодившись з рішенням приватного виконавця, подав скаргу до Міністерства юстиції України, яка залишилися без задоволення з огляду на результати проведеної позапланової перевірки відповідача, в діях якого порушень виявлено не було. З посиланням на п.1 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» стверджує, що приватним виконавцем Клименком Р.В. неправомірно накладено арешт на рахунок позивача НОМЕР_1 , відкритий на його ім`я в АТ КБ «ПриватБанк» та призначений для виплати заробітної плати, а тому такі дії є незаконними. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 по справі № 520/8140/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича (вул. Поправки Юрія, буд. 6, оф. 31, м. Київ, 02094) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клименка Романа Васильовича щодо незняття арешту, накладеного за постановою від 26.03.2020 у виконавчому провадженні № 61657457, з рахунку боржника, ОСОБА_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , який є рахунком, що призначений для виплати заробітної плати.
Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клименка Романа Васильовича зняти арешт, накладений постановою від 26.03.2020 у виконавчому провадженні № ВП № 61657457, з рахунку боржника, ОСОБА_1 , НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», який є рахунком, що призначений для виплати заробітної плати.
В задоволенні інших позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича (вул. Поправки Юрія, буд. 6, оф. 31, м. Київ, 02094) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень 40 копійок). 
Відповідач не погодився із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 по справі № 520/8140/2020 в цій частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що оскарженою постановою приватний виконавець встановив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання постанови з урахуванням обмежень, визначених законодавством, перелік яких не містить обмежень щодо накладення арешту на рахунок, на який серед інших зарахувань здійснюється нарахування заробітної плати чи пенсії. Разом з цим, під час винесення постанови про арешт коштів виконавець самостійно не може знати чи поширюється на певний рахунок спеціальний режим. Обов`язок повідомлення про режим рахунку боржника законодавцем покладено на фінансову установу, як це регламентовано абз. 2 ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», а тому саме фінансова установа, отримуючи постанову про арешт коштів, не накладає арешт на кошти, що знаходяться на спеціальних рахунках, та повідомляє про це виконавця. Проте жоден із банків, на рахунки в яких було накладено арешт на кошти боржника, не повернув постанову приватного виконавця без виконання, в тому числі АТ КБ «Приватбанк». Також наголошує на тому, що у випадку, якщо поточний рахунок відкритий для зарахування виключно заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законом соціальних виплат, у заяві про відкриття поточного рахунку має бути зазначено, що вказаний рахунок є рахунком виключно для зарахування таких коштів, або ж якщо використовується уже наявний відкритий рахунок, то така інформація визначається в додатковому договорі до договору банківського рахунку, проте боржником до адміністративного позову не додано ані договір укладений між банком - АТ КБ «Приватбанк» та боржником - ОСОБА_1 , ані довідки з банку. Крім того вважає, що справи про зняття арешту з майна мають розглядатись в порядку, передбаченому розділом VII Цивільно-процесуального Кодексу України, в цивільному судочинстві за правилами позовного провадження.
В надісланому до суду апеляційної інстанції письмовому відзиві позивач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
У відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був клієнтом ПАТ «РОДОВІД БАНК», 10.06.2008 між позивачем та вказаною банківською установою було укладено Кредитний договір № Ск-592-000883/6-2008.
Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомолової Д.І. 21.02.2020 було вчинено виконавчий напис за № 599 про звернення стягнення з громадянина України, яким(якою) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - с.Василівка Барвінківського р-ну Харківської обл., реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання АДРЕСА_3 , фактичне місце роботи невідоме, який(-а) є Боржником за Кредитним договором Ск-592-000883/6-2008 від 10 червня 2008 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством "Родовід Банк", ідентифікаційний код юридичної особи 14349442, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 23 від 04 липня 2019 є ТОВ "Вердикт Капітал", ідентифікаційний код юридичної 36799749, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5 Б, реквізити: IBAN НОМЕР_3 в АТ "Альфа-Банк", МФО 300346, далі іменований - Стягувач, заборгованість за 1 Кредитним договором Ск-592-000883/6-2008 від 10 червня 2008 року. Строк платежу за Кредитним договором Ск-592-000883/6-2008 від 10 червня 2008 року настав. Боржником допущено прострочення платежів.
На адресу відповідача надійшла заява представника ТОВ «Вердикт Капітал» Кузьомко В.М. про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богомолової Д.І. від 21.02.2020 за № 599 про стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за Кредитним договором Ск № 592-000883/6-2008 від 10.06.2008, укладеним між ним із ПАТ «Родові Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», грошових коштів у загальному розмірі 31 797,67 грн.
Постановою приватного виконавця від 26.03.2020 відкрито виконавче провадження № 61657457 з примусового виконання зазначеного виконавчого документа.
Того ж дня, за заявою стягувача, приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, копію якої направлено до банківських установ для виконання.
У вказаній постанові приватним виконавцем зазначено про накладення арешту на кошти боржника, які містяться на всіх рахунках, відкритих в банківських установах, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Арешт накладено у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження.
30.03.2020 до приватного виконавця надійшла заява ОСОБА_1 від 27.03.2020 щодо зняття арешту з належного йому розрахункового рахунку для зарахування заробітної плати.
Приватним виконавцем 08.04.2020 надано відповідь на звернення ОСОБА_1 , якою роз`яснено перелік підстав для зняття арешту з належного йому рахунку, яку направлено рекомендованим поштовим відправленням, про що свідчить фіскальний чек ПАТ «Укрпошта» № 0209420110584.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності у зв`язку з невчиненням дій щодо зняття арешту з рахунку позивача, на який останній отримує заробітну плату. З метою належного захисту прав позивача, суд вийшов за межі позовних вимог та зняв арешт з рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 та призначеного для виплати позивачу заробітної плати.
Відмовляючи в іншій частині позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що дії відповідача щодо накладення арешту вчинені ним в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне. 
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі по тексту - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.
Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом приписів пункту 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону №1404-VІІІ арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч. 3 ст. 56 Закону №1404-VІІІ).
Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (ч. 4 ст. 56 Закону №1404-VІІІ).
Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону №1404-VІІІ стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Положеннями ч. 7 ст. 26 Закону №1404-VІІІ передбачено, що у разі, якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
В силу вимог ч. 2 ст. 13 Закону №1404-VІІІ арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.
За приписами ст. 68 Закону №1404-VІІІ стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів, що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за N 489/20802 (надалі - Інструкція).
Пунктом 8 Інструкції встановлено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.
Згідно зі статтею 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Статтею 15 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Відповідно до статті 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про оплату праці" забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.
Як вже зазначалось, для забезпечення реального виконання рішення виконавець може накладати арешт, зокрема, на відкриті банківські рахунки боржника.
Разом з цим, законодавцем передбачено певні обмеження, яких, при здійсненні дій в межах виконавчого провадження, повинен дотримуватися приватний виконавець.
Так, статтею 52 Закону № 1404-VIII встановлено заборону для виконавця для накладення арешту на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.
Статтею 18 Закону № 1404-VIII передбачено обов`язок виконавців здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. При цьому, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
Отже, враховуючи обмеження в накладенні арешту, передбачені Законом N1404-VIII, та наявність спеціальної процедури для звернення стягнення на заробітну плату, виконавець, перед накладенням арешту на банківські рахунки, зобов`язаний пересвідчитись у відсутності спеціального режиму їх використання або відсутності заборон щодо арешту коштів, що перебувають на цьому рахунку. Виокремлення таких рахунків належить до повноважень саме виконавчої служби. Без здійснення такої перевірки виконавець може своїми діями позбавити боржника права на отримання заробітної плати, порушивши тим самим принцип співмірності заходів примусового виконання рішень, передбачений статтею 2 Закону N1404-VIII.
Вказаний правовий висновок щодо наявності у виконавчої служби повноважень виокремлювати такі банківські рахунки висвітлено в постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №340/3042/19, від 27 червня 2019 року у справі №916/73/19, від 10 жовтня 2019 року у справі №916/1572/19, від 17 січня 2020 року у справі №340/1018/19.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 було подано заяву приватному виконавцю, в якій останній зазначив, що рахунок, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 є рахунком, який призначений для виплати заробітної плати. До вказаної заяви було надано виписку по картці/рахунку НОМЕР_1 за період з 31.12.2019 - 30.03.2020, 01.01.2019 - 31.12.2019.
Проте, відповідачем вказані позивачем обставини не було прийнято до уваги, внаслідок чого приватним виконавцем не було знято арешт з рахунку ОСОБА_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , який є рахунком, що призначений для виплати заробітної плати.
Пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII передбачено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Таким чином, відповідач, отримавши вказане повідомлення від позивача з доказами призначення рахунку для зарахування заробітної плати не вчинив виконавчих дій, спрямованих на зняття арешту з рахунку та скасування оскаржуваної постанови про накладення арешту, отже, діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства, та не у спосіб, встановлений законом, а тому оскаржувана постанова в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_1 , є незаконною та підлягає скасуванню.
Враховуючи факт звернення позивача з належним чином мотивованою заявою до відповідача про зняття арешту з рахунку, на який позивач отримує заробітну плату з додаванням виписки по картці/рахунку НОМЕР_1 за період з 31.12.2019 - 30.03.2020, 01.01.2019 - 31.12.2019, та невчинення відповідних дій з боку відповідача щодо скасування арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт коштів боржника у ВП № 61657457 від 26.03.2020, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про допущення відповідачем протиправною бездіяльності щодо не зняття арешту з коштів, що знаходяться саме на вказаному розрахунковому рахунку.
Колегія суддів також наголошує на необґрунтованості посилання відповідача на ненадання позивачем доказів накладення арешту саме на заробітну плату, оскільки відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Однак, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 не доведено, що він, при допущенні бездіяльності у спірних відносинах, діяв у відповідності та у спосіб, що визначені Законом №1404-VІІІ, а відтак, наявні підстави для зобов`язання відповідача зняти арешт, накладеного на грошові кошти, розміщені на рахунку НОМЕР_1 .
Згідно з ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Беручи до уваги вищенаведені норми права, враховуючи, що невчинення приватним виконавцем відповідних дій призвело до допущення ним протиправної бездіяльності у вигляді неприйняття рішення по заяві позивача про зняття арешту з рахунку позивача НОМЕР_1 , відкритому у КБ АТ «ПриватБанк», з якого він отримує кошти виключно у вигляді заробітної плати, колегія суддів вважає обґрунтованим вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог та зобов`язання відповідача зняти арешт, накладений постановою від 26.03.2020 у виконавчому провадженні № ВП № 61657457, з рахунку боржника, ОСОБА_1 , НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», який є рахунком, що призначений для виплати заробітної плати.
Доводи відповідача про непідсудність даної справи адміністративному суду з посиланням на те, що справи про зняття арешту з майна повинні розглядатись в порядку, передбаченому розділом VII Цивільно-процесуального Кодексу України, в цивільному судочинстві за правилами позовного провадження, колегія суддів вважає помилковими, виходячи з наступного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи, даний спір стосується правомірності накладення арешту на кошти позивача на рахунку в межах виконавчого провадження, в якому боржником безпосередньо є ОСОБА_1 . 
Частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Відповідно до ч.1 ст.59 Закону №1404-VІІІ особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
За частиною другою цієї статті у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Виходячи з аналізу вищенаведених норм права, колегія суддів дійшла висновку, що для спорів про зняття арешту з майна, яке особа (не боржник у виконавчому провадженні) вважає своїм, встановлено певний порядок судового вирішення.
Положеннями Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, з цивільних і земельних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15 цього Кодексу).
Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Разом з цим, предметом спору у цій справі є дії приватного виконавця щодо накладення арешту на кошти позивача на рахунку, з якого він отримує заробітну плату, якими було порушено право позивача, як учасника виконавчого провадження, оскільки звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. 
Отже, зазначені позовні вимоги заявлено учасником виконавчого провадження внаслідок бездіяльності приватного виконавця внаслідок невчинення останнім певних дій, а не з метою поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача.   
Вищенаведена правова позиція  підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 14.04.2020 у справі № 808/2613/17, від 01.07.2020 у справі № 640/18483/19.
Крім того, позивачем до позовної заяви надано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26.05.2020 по справі № 629/1516/20 про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за скаргою Особа_1 (колегією суддів з сайту «Судова влада України» встановлено, що скаржником є  ОСОБА_1 – позивач у цій справі), заінтересована особа - приватний виконавець на незаконні дії приватного виконавця. Позивачеві роз`яснено, що йому з цими вимогами необхідно звертатися в порядку адміністративного судочинства.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що колегія суддів не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ч.4 ст. 241, ст.ст. 242, 243, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2020 року по справі № 520/8140/2020 в частині задоволення позову - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Т.С. Перцова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.В. Любчич    Я.В. П`янова