ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8665/20 Справа № 176/829/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Крамар О. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК “ПРИВАТБАНК” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою  АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК “ПРИВАТБАНК”
на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

20 травня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.12.2015 року в розмірі 62421 грн. 73 коп. та судових витрат у розмірі 2102 грн. 00 коп. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 17.12.2015 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредиту. Однак, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання, щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої, станом на 21.04.2020 року складає 62421,73 грн. з яких: 37399,08 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 9734,07 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 11839,93 грн. – нарахована пеня, а також штрафи: 500, 00 грн.- штраф (фіксована частина), 2948,65 грн. – штраф (процентна складова) (а.с.2-6).

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2020 року позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК “ПРИВАТБАНК” до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволені частково.
Стягнуто зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с. Лозуватка, П`ятихатського району, Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", (юридична адреса: м. Київ вул. Грушевського, буд 1Д, адреса для листування: Дніпропетровська область м. Дніпро вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.12.2015 року в розмірі 37 399 гривень 08 коп., що складається з тіла кредиту. 
В іншій частині повних вимог - відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.159-161).

В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою (пеня, штраф) та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в решті рішення суду 1 інстанції залиши без змін.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами та неустойкою (пеня, штраф), оскільки відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами кредитного договору та є недопустимими доказами. Отже, є доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг та тарифів. Незастосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи призвели до ухвалення незаконного рішення. Оскільки кредитний договір укладений між сторонами є дійсним, він підлягає виконанню (а.с.166-171).

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати та у задоволенні позовних вимог відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, 17.12.2015 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНК (а.с.20).
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.21, 22-75).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 21.04.2020 року становить 62 421,73 грн. з наступними складовими: 37 399,08 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 9734,07 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 11839,93 грн. – нарахована пеня, а також штрафи : 500, 00 грн.- штраф (фіксована частина), 2948,65 грн. – штраф (процентна складова) (а.с.7-12).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд 1 інстанції вважав встановленим факт укладення кредитного договору та отримання у кредит грошових коштів відповідачем, що підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами та неустойкою (пеня, штраф), суд 1 інстанції виходи з того, що оскільки сама анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалось вище, укладено не було.

Однак із вказаними висновками суду повністю погодитись не можливо, з огляду на наступне. 
Так, за змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що між сторонами 17.12.2015 року було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредитним договором, на думку позивача, є сукупність документів, що містять умови надання кредиту, а саме: анкета - заява від 17.12.2015 року, Тарифи банку та витяг з Умов та правил надання банківських послуг. 
Відповідач неналежно виконує свої зобов`язання, і у нього перед позивачем станом на 21.04.2020 творилася заборгованість у сумі 62 421,73 грн. з наступними складовими: 37 399,08 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 9734,07 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 11839,93 грн. – нарахована пеня, а також штрафи : 500, 00 грн.- штраф (фіксована частина), 2948,65 грн. – штраф (процентна складова) (а.с.7-12).
На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву від 17.12.2015 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами (а.с.20); розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с.7-12), витяг з тарифів обслуговування кредитних карт(а.с.21); витяг з умов та правил надання банківських послуг (а.с.22-75).

Однак, як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії та наміру відповідача про отримання кредиту. Анкета-заява містить лише ідентифікуючі відомості про позичальника (а.с.17).
Крім того, на час підписання анкети -заяви від 17.12.2015 року, діяв Закону України "Про споживче кредитування", однак позивачем не надано суду довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), в якій би відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, а саме: 1. тип кредиту; 2. суму ліміту; 3. строк договору та строк кредитування; 4. спосіб та строк надання кредиту; 5. процентна ставка в межах та поза межами пільгового періоду; 6. тип процентної ставки;7. платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, 8. орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача; 9. реальна річна процентна ставка: 10. порядок повернення кредиту; 11. наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором, у тому числі: 12. розмір штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою: 13. процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та ін.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1,2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Згідно п.2 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.
Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України).
Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Частиною 3 ст. 642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.
Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що між сторонами дійсно був укладений саме кредитний договір від 17.12.2015 року, оскільки анкета-заява, що містить підпис відповідача про ознайомлення його з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, не містить даних, що відповідач мав скористатись кредитною послугою та оформити відповідну картку, не містить бажаний кредитний ліміт, а також, який саме вид картки банком було видано відповідачу відповідно до його заяви, її номеру, строку дії та який кредитний ліміт йому було встановлено; не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше), вказана анкета-заява містить лише ідентифікуючі відомості про позичальника.
Крім того, наданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку не містить підпису відповідача, а тому його не можливо вважати належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення відповідача з вказаними Умовами та тарифами, а також доказом погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами ст.ст.207,1055 ЦК України.
Також, долучений до позову витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», передбачає чотири види Тарифів в залежності від типу кредитної картки: «Універсальна - 30 днів пільгового періоду», «Універсальна - 55 днів пільгового періоду», «Універсальна – Contract», «Універсальна – Gold».
Кожен вид кредитної картки передбачає пільговий період, базову процентну ставку на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів.

Тобто, надані позивачем докази на обґрунтування своїх позовних вимог, позбавляють суд з`ясувати з якими тарифами погодився позичальник та перевірити обґрунтованість розрахунку заборгованості.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь – які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Позивачем не надано доказів на підтвердження укладання кредитного договору від 17.12.2015 року, розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих сум заборгованості відповідачу не є можливим, отже суд дійшов правильного висновку, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Однак рішення суду 1 інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає, а тому підлягає скасуванню на підставі п.2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, оскільки висновки суд 1 інстанції про стягнення з  ОСОБА_1  заборгованості є передчасними, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, так як АТ КБ “ПРИВАТАБНК” не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Крім того, ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Оскільки суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні позовних вимог, судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК “ПРИВАТБАНК” – задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2020 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК “ПРИВАТБАНК” до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості  - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: