ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" листопада 2020 р.           Справа№ 911/2020/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Дідиченко  М.А.
суддів:            Поляк О.І. 
          Пономаренка  Є.Ю. 
 
при секретарі:          Бовсуновська Ю.В.

за участю представників сторін:
від позивача: Пилипченко В.І.;
від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рені транс сервіс"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 про відмову у відкритті провадження у справі 
у справі № 911/2020/20 (суддя Мандриченко О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рені транс сервіс"
до Головного управління Національної поліції у Київській області
про скасування арешту, -

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

Короткий зміст позовних вимог 

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рені транс сервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у Київській області, в якому просить суд скасувати арешт з автомобіля "Jaguar XF", державний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Рені транс сервіс", на який накладено ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11.09.2019 (справа № 761/35399/19) у кримінальному провадженні № 12019110000000652, внесене до ЄДР 04.09.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Позовні вимоги мотивовані тим, що кримінальне провадження №12019110000000652, в рамках якого накладено арешт на відповідне рухоме майно, було закрито за відсутністю в діянні водія автомобіля "Jaguar XF", державний номер НОМЕР_1 , складу кримінального правопорушення, а відтак підстави для існування відповідного публічного обтяження наразі відсутні.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 року у відкритті провадження по справі відмовлено.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що у разі якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише в порядку кримінального судочинства; такий порядок захисту прямо передбачений нормами Кримінального процесуального кодексу України та є ефективним. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рені транс сервіс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 року у справі №911/2020/20 та направити справу на розгляд до Господарського суду міста Києва.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник вказав, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07.07.2020 позивачу було відмовлено в задоволенні клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2019 у кримінальному провадженні № 12019110000000652 по справі № 761/18282/20. За твердженням апелянта, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права і виникають із цивільних правовідносин, а тому відповідно до положень ст. 19 ЦПК України, ст. 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №911/2020/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Поляк О.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/2020/20 та призначено апеляційний розгляд справи на 18.11.2020.

Позиції учасників справи

29.10.2020 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Явка представників сторін

Представник відповідача у судове засідання 18.11.2020 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи вказана особа була повідомлена належним чином, що підтверджуються наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень.
Враховуючи, що відповідач були належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Північний апеляційний господарський суд дійшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 18.11.2020 за відсутності представника відповідача.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Звертаючись з позовом до суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рені транс сервіс" просило суд скасувати арешт з автомобіля "Jaguar XF", державний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Рені транс сервіс", який накладено ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11.09.2019 (справа № 761/35399/19) у кримінальному провадженні № 12019110000000652.
Позовні вимоги мотивовані тим, що кримінальне провадження №12019110000000652, в рамках якого накладено арешт на відповідне рухоме майно, було закрито на підставі статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, а відтак підстави для існування відповідного арешту наразі відсутні.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 у справі № 911/2020/20 у відкритті провадження у справі відмовлено на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, оскільки заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Визначення належності справи суду певної юрисдикції здійснюється за правилами, чинними на час звернення з позовом до суду, якщо інше не передбачено законодавством.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. 
Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.
Тобто, подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи    немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.
Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та вказала на таке:
Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому  КПК України 1960 року  (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року  (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.
Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року  була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17).
Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами  КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду  від 23 травня 2018 року у справі № 569/4374/16-ц).
Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії  КПК України  1960 року і    такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності  КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами  КПК України 2012 року  (постанови Великої Палати Верховного Суду від  15 травня 2018 року у    справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 3     липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 та від 7 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц).
Якщо арешт накладений за  КПК України 2012 року на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами  КПК України 2012 року(постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 202/1452/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 504/1306/15-ц).
Частиною першою статті 1 КПК України 2012 року встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.
Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за    клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року).
Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
Згідно із частиною третьою статті 174 КПК України 2012 року прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.
Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначене судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина четверта статті 174 КПК України 2012 року).
Втім, частини третя та четверта статті 174 КПК України 2012 року регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження. Натомість у даному випадку кримінальне провадження закрив постановою слідчий, який згідно з приписами  КПК України 2012 року, на відміну від прокурора, не наділений повноваженнями скасовувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування.
Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.
На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема,під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої  статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу). Крім того, у  КПК України 2012 року  немає заборони ініціювати перед слідчим суддею, коли кримінальне провадження вже закрив слідчий, питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на підставі приписів цього  Кодексу. 
З огляду на вказане, беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень, при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, а тому для гарантування прав і свобод осіб, на майно яких ухвалою слідчого судді за  КПК України 2012 року  накладений арешт у кримінальному провадженні, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою  статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.
Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, така особа має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні. (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 202/1452/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 504/1306/15-ц).
Вказане вище також було підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19, враховуючи сформульований висновок про необхідність вирішення за правилами кримінального судочинства питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами  КПК України  2012 року, та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції суду відступила від висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованого в пункті 49 постанови 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, в частині того, що питання про скасування арешту майна, накладеного за КПК України 2012 року, після закриття слідчим кримінального провадження слід вирішувати за правилами цивільного судочинства.
Так, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами  КПК України  1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами  КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства.
А тому, встановивши, що арешт на транспортний засіб накладено в кримінальному провадженні за правилами КПК України 2012 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що питання про зняття такого арешту необхідно розглядати за правилами кримінального судочинства.
Колегією суддів також враховано доводи апелянта, що позивач реалізовував своє право на подачу клопотання про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11.09.2019 (справа № 761/35399/19) у кримінальному провадженні № 12019110000000652. Однак, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07.07.2020 у справі № 761/18282/20 позивачу було відмовлено у задоволені такого клопотання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 352/1802/18 вказано, що вирішення за правилами  КПК України 2012 року питання про скасування арешту, накладеного на майно у межах кримінального провадження, не створює можливості звернення з позовом про усунення перешкод у користуванні цим майном за правилами цивільного судочинства, оскільки Кримінальний процесуальний закон не передбачає обмеження права позивача на повторне подання клопотання про скасування арешту майна. 
А тому, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рені транс сервіс" не позбавлене права повторно звернутися до слідчого судді з новим клопотанням про скасування арешту майна в порядку, визначеному КПК України, обґрунтувавши його, зокрема, висновками, сформульованими у цій постанові та постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 727/2878/19 та від 15.09.2020 у справі № 352/1802/18.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 року у справі № 911/2020/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для її скасування не вбачається.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В  :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рені транс сервіс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 у справі № 911/2020/20 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.08.2020 у справі № 911/2020/20 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи № 911/2020/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.11.2020

Головуючий суддя                                                            М.А. Дідиченко 

Судді                                                                                О.І. Поляк

                                                                                Є.Ю. Пономаренко