ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 808/8020/14                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

Мангуська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість зі сплати земельного податку з фізичних осіб у розмірі 15 437,81 грн.
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.12.2014 року позов Мангуської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь державного бюджету заборгованість з земельного податку з фізичних осіб у сумі 15 437,81 грн.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.12.2014 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 19.03.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.12.2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року адміністративну справу №808/8020/14 за позовом Мангуської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу передано на розгляд Донецькому окружному адміністративному суду.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07.06.2019 року замінено первинного позивача по справі з Мангуської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області на Головне управління ДФС у Донецькій області.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.06.2019 року справу №808/8020/14 за позовом Головного управління ДФС у Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 року замінено первісного позивача у даній справі - Головне управління ДФС у Донецькій області на його правонаступника Головне управління ДПС у Донецькій області. Також, судом відмовлено у прийнятті до розгляду заяви Головного управління ДФС у Донецькій області про зміну підстав та збільшення позовних вимог від 19.06.2019 року.
18.10.2019 року ОСОБА_1 подано зустрічний адміністративний позов до ГУ ДФС у Донецькій області, в якому, з урахуванням уточнень, поданих 25.10.2019 року, позивач за зустрічним позовом просила суд   визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.08.2013 року №0004501700 на суму 13 153,35 грн. за платежем земельний податок з фізичних осіб; від 30.06.2014 року №3190514 на суму 7 154,95 грн. за платежем земельний податок з фізичних осіб.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2019 року судом об`єднано вимоги за зустрічним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в одне провадження з первісним адміністративним позовом про стягнення податкового боргу.
22.11.2019 року через Головним управлінням ДПС у Донецькій області подано клопотання Головного управління ДПС у Донецькій області про залишення позовної заяви Головного управління ДПС у Донецькій області без розгляду, з огляду на те, що ОСОБА_1 самостійно сплатила заборгованість з земельного податку за податковими повідомленнями-рішеннями, які оскаржуються останньою за зустрічним позовом.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року адміністративний позов Головного управління ДПС у Донецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 15 437,81 грн. - залишено без розгляду.
Зустрічний адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Мангуської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 20.08.2013 року №0004501700 на суму 13 153,35 грн. та від 30.06.2014 року №3190514 на суму 7 154,95 грн.
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції ГУ ДПС у Донецькій області подано апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі відповідач за зустрічним позовом, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Апелянт стверджує, що листування з ОСОБА_1 здійснювалось за адресою, зазначеною у облікових базах позивача за первинним позовом. Крім того, зазначає, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). В свою чергу, апелянт наголошує, що з витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки вбачається, що за попереднім власником з прибудинковою територією значилося 1,2011 га.
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки в апеляційній скарзі ГУ ДПС у Донецькій області обґрунтовує незгоду з рішенням суду першої інстанції лише в частині задоволеного зустрічного позову, колегія суддів, у відповідності до статі 308 КАС України, переглядає судове рішення лише в зазначеній частині та в межах доводів апеляційної скарги.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 20.02.2012 року набула у власність будівлі та споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
У відповідності до вимог пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України контролюючий орган нарахував ОСОБА_1 у податковому повідомленні-рішенні від 20.08.2013 року № 0004501700 земельний податок в сумі 13 153,35 грн. та у податковому повідомленні-рішенні від 30.06.2014 року № 3100514 - в сумі 7 154,95 грн.
Позивач за зустрічним позовом вважає зазначені рішення контролюючого органу протиправними, оскільки вони є неузгодженими та надсилались за невірною податковою адресою. Крім того, стверджує, що податковим органом неправильно визначено розмір земельної ділянки позивача, яка підлягає оподаткуванню.
Відповідно до підпункту  14.1.175  пункту  14.1  статті  14 Податкового кодексу України  (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі -  ПК) податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Згідно з підпунктом  54.3.3  пункту  54.3  статті  54 ПК  контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо    згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно з підпунктом  54.5  статті  54 ПК  якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до підпункту «е» пункту  176.1  статті  176 ПК  платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих органом державної податкової служби, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.
Аналіз зазначених норм закону свідчить, що у платника податку виникає безумовний обов`язок зі сплати грошового зобов`язання після його узгодження. Несплачена сума грошового зобов`язання у встановлений законом строк є податковим боргом.
Згідно з пунктом  56.1  статті  56 Податкового кодексу України  рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Абзацом другим підпункту  56.17.5  пункту  56.17  ст.  56 Податкового кодексу України  визначено, що день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.
Відповідно до підпункту  56.17.1  пункту  56.17  статті  56 Податкового кодексу України  процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк.
Строк подання скарги про перегляд рішення    про визначення грошового зобов`язання визначено у пункті  56.3  статті  56 Податкового кодексу України.    Так, скарга подається до контролюючого органу вищого рівня протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.
Відповідно до абзацу 4 пункту  56.18  статті  56 Податкового кодексу України  при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Строк сплати плати за землю визначено у  статті 287 Податкового кодексу України. Згідно з пунктом  287.5  статті  287 Податкового кодексу України  податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Разом з тим    абзац 2 пункту  57.3  статті  57 Податкового кодексу України  передбачає, що у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Системний аналіз зазначених норм закону, свідчить, що у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, то визначені в них грошові зобов`язання з плати за землю вважаються узгодженими на наступний день за останнім днем строку для подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, передбаченого у пункті  56.3  статті  56 Податкового кодексу України.
Своєю чергою, останнім днем строку, передбаченого у пункті  56.3  статті  56 ПК, є десятий календарний день, що настає за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.
Таким чином, днем узгодження нарахованих фізичній особі контролюючим органом податкових зобов`язань із земельного податку, у разі якщо платник податків не подає скаргу на податкові повідомлення-рішення до контролюючого органу вищого рівня чи не оскаржує їх до суду, є одинадцятий календарний день, що настає за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.
Розглянувши доводи позивача на зустрічним позовом про те, що нараховані контролюючим органом податкові зобов`язання із земельного податку є неузгодженими з огляду на те, що позивач їх не отримала, судом першої інстанції встановлено наступне.
Позивач з 26.04.2011 року по 27.08.2013 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; з 12.10.2013 року по 05.03.2019 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ; з 22.03.2019 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .
Податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №0004501700 від 20.08.2013 року направлено ОСОБА_1 контролюючим органом рекомендованим поштовим відправленням зі штрихкодовим ідентифікатором №8740001388455 та подано до відділення поштового зв`язку до пересилання 20.08.2013 року.
Податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №3190514 від 30.06.2014 року направлено ОСОБА_1 контролюючим органом рекомендованим поштовим відправленням зі штрихкодовим ідентифікатором №8740001129310, на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором №8740001129310 зазначено дату подання поштового відправлення до відділення поштового зв`язку до пересилання 30.07.2014 року, яка виправлена на 31.07.2014 року (без зазначення ким та коли зроблено це виправлення). На підтвердження відправки позивачем надано квитанцію №1/73 за формою Ф.1 про відправку цього рекомендованого поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 , проте відтиск поштового штемпелю на копії квитанції за №1/73, наявної в матеріалах справи, не дозволяє прочитати дату відправки.
Зазначені податкові повідомлення-рішення надсилалися контролюючим органом на наступну адресу: АДРЕСА_5 .
Порядок надіслання податкових повідомлень-рішень регулюється Податковим кодексом України та Порядком направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 №1236 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин). 
Згідно з пунктом 58.2 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. 
Відповідно до пункту 3.11. розділу ІІІ Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 №1236, у разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом при його направленні, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків. У разі встановлення такої помилки працівник структурного підрозділу, до функцій якого входить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, або відповідальна особа, визначена керівником органу державної податкової служби для виконання таких функцій, забезпечує виправлення допущених при направленні податкового повідомлення-рішення помилок та направляє його повторно протягом наступного робочого дня від дня отримання відповідного повідомлення поштової служби.
Відповідно до п. 70.6. статті 70 ПК України, органи державної реєстрації актів цивільного стану, органи внутрішніх справ, органи, що здійснюють реєстрацію фізичних осіб зобов`язані подавати відповідним контролюючим органам інформацію щодо зміни даних, які включаються до облікової картки фізичної особи - платника податків, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця.
Відповідно до п. 70.16. ПК України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, самозайняті особи, податкові агенти подають безоплатно в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, контролюючим органам за своїм місцезнаходженням інформацію про фізичних осіб, що пов`язана з реєстрацією таких осіб як платників податків, нарахуванням, сплатою податків і контролем за дотриманням податкового законодавства України, із зазначенням реєстраційних номерів облікових карток платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), зокрема:
органи, що здійснюють реєстрацію фізичних осіб, - про фізичних осіб, які зареєстрували своє місце проживання у відповідному населеному пункті чи місце проживання яких знято з реєстрації в такому населеному пункті, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також про втрачені, викрадені паспорти громадянина України у п`ятиденний строк з дня надходження відповідних заяв фізичних осіб та про паспорти громадянина України померлих громадян щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця (пп. 70.16.7-1ПК України).
Згідно з п. 9 Порядку подання органам державної податкової служби інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого постановою КМУ від 21.12.2011 № 1386 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), подання зазначеної вище інформації органам державної податкової служби здійснюється на безоплатній основі у паперовій (подається безпосередньо представником суб`єкта інформаційних відносин чи надсилається поштою з повідомленням про вручення) або електронній формі залежно від технічних можливостей суб`єкта інформаційних відносин.
За такого правового регулювання вбачається, що органи, що здійснюють реєстрацію фізичних осіб у строк передбачений п. 70.16. ПК України зобов`язані були передати податковому органу інформацію щодо зняття з реєстрації позивача за зустрічним позовом (за адресою АДРЕСА_2 ), та в подальшому про реєстрацію місця проживання останньої (за адресою АДРЕСА_3 ), у зв`язку із чим, колегія суддів дійшла висновку, що податковий орган був обізнаний про зміну місця реєстрації позивача.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 повідомляла контролюючий орган про зміну податкової адреси.
При цьому, обов`язок щодо направлення податкових повідомлень-рішень за належною податковою адресою платника податків лежить на контролюючому органі.
Зокрема, згідно з пп. 42.2. ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Так, податкове повідомлення-рішення від 20.08.2013 року №0004501700 не було отримано позивачем за зустрічним позовом, що підтверджується відмітками на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором №8740001388455. Зокрема, зазначене рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не містить відміток щодо особистого вручення відправлення адресату - ОСОБА_1 , а так само не містить підпису особи, якій відправлення вручено. Натомість, в повідомленні про вручення в якості особи, якій вручено відправлення, зазначено прізвище - ОСОБА_1 , який не є адресатом за вказаним поштовим відправленням
В свою чергу, податкове повідомлення-рішення від 30.06.2014 року №3190514 було направлено за адресою: АДРЕСА_5 , тобто на невірну податкову адресу, оскільки з 12.10.2013 року по 05.03.2019 року ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 20.08.2013 року №0004501700 не було особисто вручено платнику податків, а податкове повідомлення-рішення від 30.06.2014 року №3190514 було надіслане позивачу за зустрічним позовом на неправильну адресу, що не спростовано податковим органом.
З огляду на викладене, грошові зобов`язання позивача, які визначені оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, не набули статусу узгоджених, оскільки не були вручені платнику податків особисто, в т.ч. через зроблену податковим органом помилку в податковій адресі платника податків.
З приводу обставин щодо наявності чи відсутності правових підстав для нарахування позивачу земельного податку з мотивів відсутності об`єкта оподаткування, визначеного у статті 270 ПК, колегія суддів зазначає наступне.
Як вже було зазначено, ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 20.02.2012 року набула у власність будівлі та споруди загальною площею 1573,7 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Дана нерухомість розташована на земельній ділянці державної форми власності площею 1,2 га.
Нарахований контролюючим органом земельний податок був нарахований на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1,2011 га.
Позивач за зустрічним позовом вважає неправомірним розрахунок земельного податку в частині визначення розміру земельної ділянки, оскільки вищезазначене податкове повідомлення-рішення було розраховане на земельну ділянку площею 1,2011 га, у той час як вона має на праві власності нерухоме майно площею 1573,7 кв.м. та, відповідно, повинна платити грошове зобов`язання лише за ту площу землі, на якій розташоване дане майно. При цьому, акцентує увагу на тому, що площа 1,2011 га земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності Мангушській селищній раді, окрім того ні вона, ні попередній власник нерухомого майна, будь-якого договору оренди на дану площу землі з Мангушською селищною радою не укладали, а тому вважає таке нарахування безпідставним.
Згідно з пунктом  287.6  статті  287 ПК України  (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно..
Відповідно до підпункту  14.1.72  пункту  14.1  статті  14 ПК України  земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу).
Згідно з пунктом  269.1  статті  269 ПК України   платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв);        землекористувачі.
За приписами підпункту  270.1.1  пункту  270.1  статті  270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Отже, обов`язок сплачувати земельний податок виникає у власників землі та землекористувачів з дати виникнення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою.
У відповідності до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та    право оренди земельної ділянки виникають з    моменту державної реєстрації цих прав. 
Статтею 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до  Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно з частинами 1, 2  статті 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності  іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача  переходить право користування земельною ділянкою,  на якій вони розміщені, на тих самих   умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення  статті 377 ЦК.
Отже вказаними нормами встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.
Як вбачається з інформаційної довідки з Витягу з Державного реєстру правочинів №11026564 від 20.02.2012 року та Витягу Про державну реєстрацію прав №33298028 від 27.02.2012 року на підставі договору дарування №193 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до договору дарування загальна площа зазначених будівель та споруд становить 1 573,7 кв.м.
Зазначені будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці державної форми власності загальна площею 1,2 га.
Згідно з розрахунку земельного податку належного до сплати позивачу, відповідач виходив з площі земельної ділянки саме 1,2 га.
Колегія суддів зазначає, що позивач є власником будівель та споруд загальною площею 1 573,7 кв.м. та на підставі положень вищезазначених норм до неї перейшло право користування земельною ділянкою на якій розміщені ці будівлі та споруди.
Водночас, відповідач при розрахунку позивачу земельного податку виходив з наявності у позивача земельної ділянки площею 1,2 га, що значно перевищує площу будівель і споруд власником яких є позивач.
В свою чергу, площа 1,2 га земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності Мангушській селищній раді.
Апелянт наголошує, що до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Проте, належних доказів наявності у попереднього власника нерухомого майна права користування земельною ділянкою площею 1,2 га відповідачем не надано.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Витяг №308 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Відділу Держкомзему у Першотравневому районі Донецької області не може братися судом до уваги та не може бути підставою для обчислення контролюючим органом суми грошового зобов`язання позивача по земельному податку, оскільки така документація з нормативної грошової оцінки земель є лише підставою для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про таку оцінку. Належним джерелом даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки є витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який виданий територіальним органом Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки, або в силу статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», - відомості з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку станом на відповідну дату. За таких обставин, наданий відповідачем за зустрічним позовом документ не є державним актом і не підтверджує право власності/користування земельною ділянкою площею 1,2011 га у розумінні земельного та податкового законодавства, тобто є не є належною підставою для нарахування земельного податку позивачу за зустрічним позовом.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідачем не доведено факт наявності у позивача за зустрічним позовом права власності або набуття останньою права користування земельною ділянкою площею 1,2 га. 
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що наведений контролюючим органом розрахунок містить складові, правильність визначення яких не підтверджена жодними належними, достатніми і достовірними доказами.
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.
За правилами  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ 

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Постанова складена в повному обсязі 27 жовтня 2020 р.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

суддя                                        В.П.Мельничук

суддя                                        О.М.Оксененко