ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

01 грудня 2020 року
м. Харків

справа № 2027/14295/12
провадження № 22-ц/818/5075/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії - Кругової С.С., Тичкової О.Ю.

учасники справи:
позивач : Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит»,
відповідач:  ОСОБА_1 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2012 року, постановлене в складі судді Єлізарова І.Є., в залі суду в місті Харків, 

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2012 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалося на те, що відповідно до умов кредитного договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії № КЛ-22064/08 від 18.06.2008 року укладеного між відповідачем та позивачем, відповідачу надані в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності кредитні ресурси в сумі 15000 грн., зі сплатою по процентній ставці 22 % річних, в порядку передбаченому пунктами 4.1., 4.2., 4.3. кредитного договору, із строком користування до 18.06.2010 року. Видача кредитних ресурсів проводиться шляхом перерахування коштів на картковий рахунок, на якому здійснюються операції за допомогою банківської платіжної картки VISA Classic № НОМЕР_1 . Згідно з умовами кредитного договору, відповідач зобов`язався у встановлений договором строк повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування ними та комісійну винагороду. Сплату кредиту, процентів за користування наданим кредитом та комісійної винагороди відповідач повинен був здійснювати на умовах і в порядку, відповідно до пунктів 3.2., 3.3., 4.3., 4.7 кредитного договору. Внаслідок того, що з боку відповідача були порушені вищевказані умови повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, у відповідача перед позивачем виникла прострочена заборгованість, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом - 14925,34 грн.; нарахованих відсотків по простроченій (несанкціонованій) заборгованості у сумі - 49,66 грн., нараховані відсотки по заборгованості у сумі - 23006,93 грн., нарахована пеня у сумі 104802,37 грн., а всього станом на 31.07.2012 року загальна сума грошових зобов`язань відповідача перед позивачем становить 142784,3 грн. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 142784,3 грн. та судових витрат в розмірі 1427,84 грн.
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2012 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» AT «Банк Фінанси та Кредит» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» AT «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № КЛ-22064/08 від 18.06.2008 року в розмірі 142784, 03 грн. та судові витрати в розмірі 1427, 84 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково, у задоволенні вимог про стягнення нарахованих процентів по простроченій (несанкціонованій) заборгованості в сумі 49,66 грн., нарахованих процентів по заборгованості в сумі 23006,93 грн. – відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року № 444/9519/12, в якій зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Вказує, що з оскаржуваного рішення та розрахунку заборгованості, заборгованість по процентам була нарахована та стягнута на підставі рішення в тому числі після закінчення строку дії кредитного договору, тобто після 18 червня 2010 року (а саме до 31 липня 2012 року). Крім того, сума пені, яка стягнута рішенням суду становить 104 802, 37 грн., що майже в сім разів перевищує суму боргу за кредитом. Зазначає, що згідно з рішенням КСУ № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Крім того, відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

Судом встановлено, що відповідно до умов Кредитного договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії № КЛ-22064/08 від 18.06.2008 року укладеного між відповідачем та позивачем, відповідачу надані в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності кредитні ресурси в сумі 15 000грн., зі сплатою по процентній ставці 22 % річних, в порядку передбаченому пунктами 4.1., 4.2., 4.3. кредитного договору, із строком користування до 18.06.2010 року. Видача кредитних ресурсів проводиться шляхом перерахування коштів на картковий рахунок, на якому здійснюються операції за допомогою Банківської платіжної картки VISA Classic № НОМЕР_1 . Згідно з умовами кредитного договору, відповідач зобов`язався у встановлений договором строк повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування ними та комісійну винагороду. Сплату кредиту, процентів за користування наданим кредитом та комісійної винагороди відповідач повинен був здійснювати на умовах і в порядку, відповідно до пунктів 3.2., 3.3., 4.3., 4.7 кредитного договору.

За змістом статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, виходив з доведеності невиконання  ОСОБА_1  умов кредитного договору та правильності нарахування ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором станом на 31.07.2012 року на загальну суму 142784,3 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 14925,34 грн.; нараховані відсотки по простроченій (несанкціонованій) заборгованості у сумі - 49,66 грн., нараховані відсотки по заборгованості у сумі - 23006,93 грн., нарахована пеня у сумі 104802,37 грн.

Колегія суддів вважає, що висновку щодо розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором суд першої інстанції дійшов внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ураховуючи наведене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Відповідно до умов кредитного договору, кінцевий термін повернення кредиту - 18 червня 2010 року, а тому саме з цієї дати сплив строк кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Таким чином, право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, комісію за обслуговування кредиту, пеню та штраф припинилося зі спливом строку кредитування 18 червня 2010 року, у зв`язку з чим, починаючи із зазначеної дати банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом та пеню, а тому позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом та пені, нарахованих після 18 червня 2010 року, не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що стягненню підлягають: заборгованість за тілом кредиту у сумі 14 925, 34 грн. та проценти за користування кредитом, які нараховані до 18 червня 2010 року у сумі 49, 66 грн.

Зважаючи на те, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права суд першої інстанції неправильно вирішив позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом та пені, колегія суддів дійшла висновку про скасування заочного рішення в частині вирішення зазначених позовних вимог, з ухваленням у справі у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення пені та заборгованості зі сплати процентів.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, сплачений у зв`язку з розглядом справи судовий збір необхідно покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (14 975 грн. складає 10,4 % від заявлених позовних вимог), а тому відповідач має відшкодувати позивачеві витрати по сплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 148,49 грн (1427,84 грн * 10,4 / 100), а позивач повернути відповідачеві 89,6 % суми судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги, що становить 1919, 01 грн. ((2141, 76 * 89,6 / 100), а тому з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1770, 52 грн. на відшкодування судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2012 року скасувати.
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за тілом кредиту в сумі 14925, 45 грн та проценти за користування кредитом, у сумі 49, 66 грн., а всього 14 975 грн. (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять грн.) 
Перерозподілити судові витрати.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1770, 52 грн.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                        О.Ю. Тичкова

                                                                               С.С. Кругова