ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

13 жовтня 2020 року      
м. Харків

Справа № 638/3610/19
Провадження № 22-ц/818/3521/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Яцини В.Б. , Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О.,

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», товариство з обмеженою відповідальністю «Арма факторинг», товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – публічне акціонерне товариство «Міжнародний інвестиційний банк»,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія Стандарт капітал», 3-тя особа: публічне акціонерне товариство» Міжнародний Інвестиційний Банк», про визнання недійсним договору факторингу та договору відступлення прав за договором іпотеки,
       
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія Стандарт капітал» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2020 року, ухвалене суддею Омельченко К.О.,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2019 року клопотання ОСОБА_1 задоволено частково.

Накладено арешт на нежитлову будівлю літ. «Е-2» загальною площею 239,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , в рамках виконавчого провадження № 57933338.

Заборонено вчинення будь-яких дій щодо реєстрації та перереєстрації речових прав стосовно об`єкта нерухомого майна – нежитлової будівлі літ. «Е-2» загальною площею 239,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , в рамках виконавчого провадження № 57933338.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2019 року виправлено описку в ухвалі Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2019 року та викладено 2 та 3 абзац наступним чином:

«Накласти арешт на нежитлову будівлю літ. «Е-2» загальною площею 239,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 25 березня 1999 року, ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) до вирішення справи по суті».

«Заборонити вчинення будь-яких дій щодо реєстрації та перереєстрації речових прав стосовно об`єкта нерухомого майна – нежитлової будівлі літ. «Е-2» загальною площею 239,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 25 березня 1999року, ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) до вирішення справи по суті».

Постановою Харківського апеляційного суду від 25 червня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» задоволено частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Харківського апеляційного суду від 25 червня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» просило ухвалу судді скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, вирішити питання щодо судових витрат, а також притягнути позивача до відповідальності за зловживання своїми правами шляхом стягнення в дохід державного бюджету з позивача штрафу у сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що встановлення судом такого виду забезпечення позову як накладення арешту на майно, що передано в іпотеку, та заборона вчинення щодо нього реєстраційних дій, а також збереження такого арешту на час вжиття іпотекодержателем заходів з погашення заборгованості за кредитним договором, зобов`язання за яким забезпечено предметом іпотеки, порушує права товариства як іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки; що у провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває справа за тим самим предметом за участі тих самих сторін, та ухвалою від 13 березня 2019 року позивачу відмовлено у задоволенні аналогічного клопотання про вжиття заходів забезпечення позову; що оскаржувану ухвалу постановлено з порушенням правил підсудності, оскільки справа має бути віднесена до підсудності Печерського районного суду м Києва.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися. 

При цьому, колегія суддів зазначає, що дана справа первісно була призначена в судове засідання з викликом учасників справи на 12 серпня 2020 року на 11год. 10хв.

В судове засідання призначене на 12 серпня 2020 року на 11год. 10хв. ОСОБА_1 не з`явився. Судова повістка, яка направлялася ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 , з викликом на цей день, повернулась до апеляційного суду без вручення з відміткою на коверті - "адресат відсутній за вказаною адресою" (т.ІІ, а.с.23-24). Розгляд справи було відкладено на 23 вересня 2020 року на 09год. 30хв.

В судове засідання призначене на 23 вересня 2020 року на 09год. 30хв. ОСОБА_1 повторно не з`явився. Судова повістка, яка направлялася ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 , з викликом на цей день, повернулась до апеляційного суду без вручення з відміткою на коверті - "адресат відсутній за вказаною адресою" (т.ІІ, а.с.29-30). Розгляд справи було відкладено на 13 жовтня 2020 року на 16год. 00хв.

В судове засідання призначене на 13 жовтня 2020 року на 16год. 00хв. ОСОБА_1 знов не з`явився. Судова повістка, яка направлялася ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 , з викликом на цей день, повернулась до апеляційного суду без вручення з відміткою на коверті - "адресат відсутній за вказаною адресою" (т.ІІ, а.с.42-43). 

У зв`язку із наведеним у відповідності до вимог п. 11 ст. 128 ЦПК України судом розміщено оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України на 13 жовтня 2020 року на 16год. 00хв.

Згідно частини 1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Таким чином, судові повістки, що були адресовані ОСОБА_1 вважаються доставленими, оскільки надсилалися судом на останню відому суду адресу. Про зміну місця проживання, перебування чи місцезнаходження ОСОБА_1 суд не повідомляв.

При цьому частиною 4 статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Також Європейський Суд з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Суд апеляційної інстанції вживав заходи для вручення особі судової повістки, позивач не цікавилася рухом своєї справи, про що свідчить відсутність будь-яких звернень до суду з метою отримання інформації про розгляд справи.

З урахуванням того, що неявка учасників справи не перешкоджає подальшому розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або захист прав позивача.

Судова колегія не погоджується із висновками суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» (далі – ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), товариства з обмеженою відповідальністю «Арма факторинг» (далі – ТОВ «Арма факторинг»), товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» (далі –ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – публічне акціонерне товариство «Міжнародний інвестиційний банк», про визнання недійсним договору факторингу та договору відступлення прав за договором іпотеки.

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Заява обгрунтована тим, що 29 березня 2007 року між ним та ПАТ «Райффазен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 010-2/07/1-363-07, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 257 000 доларів США, та у той же день в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір іпотеки № 010-2/07/1-07, предметом якого є нежитлова будівля літ. «Е-2» загальною площею 239 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував, що 21 грудня 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» уклали договір факторингу, згідно умов якого права кредитора за вищевказаним кредитним договором перейшли до ПАТ «Міжнародний інвестиційний Банк».

Крім того, 21 грудня 2016 року ПАТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» та ТОВ «Арма факторинг» уклали договір комісії, згідно умов якого банк зобов`язався за дорученням товариства за плату вчинити правочин від свого імені, але за рахунок ТОВ «Арма факторинг», а саме укласти договір факторингу з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

У цей же день, 21 грудня 2016 року, між ТОВ «Арма факторинг» та ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» укладено договір факторингу, за умовами якого права кредитора за кредитним договором № 010-2/07/1-363-07 від 29 березня 2007 року набуло ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал».

Також, 21 грудня 2016 року між ТОВ «Арма факторинг» та ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 29 березня 2007 року, на підставі якого права іпотекодержателя перейшли до ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал».

Зазначав, що йому стало відомо, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Харківській області знаходиться виконавче провадження № 41938656 з примусового виконання виконавчого листа № 2-894/11, виданого 19 квітня 2013 року Ленінським районним судом м. Харкова, про стягнення з нього на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у сумі 2 669 519 грн 95 коп.

Придбавши право вимоги за кредитним договором, ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» звернулось до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, яку ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 23 березня 2017 року задоволено. Постановою державного виконавця від 11 грудня 2018 року замінено стягувача у виконавчому провадженні його правонаступником.

Вказане виконавче провадження об`єднано з іншими у зведене виконавче провадження, призначено суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості іпотечного майна та передано предмет іпотеки до ДП «Сетам» з метою примусової реалізації, в межах якої призначено прилюдні торги на 15 березня 2019 року.

Посилався на те, що ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал», набувши право вимоги за кредитним та іпотечним договорами у незаконний спосіб, намагається задовольнити свої вимоги за рахунок продажу з прилюдних торгів предмета іпотеки.

З метою недопущення порушення його права власності на предмет іпотеки шляхом його примусового продажу, вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову про визнання договорів факторингу та відступлення права вимоги, на підставі яких товариство набуло права кредитора, недійсними, оскільки у разі задоволення позову у відповідача не буде підстав для незаконного стягнення з нього боргу за кредитним та іпотечним договорами.

Враховуючи вищевикладене, просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області здійснювати примусову реалізацію нерухомого майна – нежитлової будівлі літ. «Е-2» загальною площею 239,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , в рамках виконавчого провадження № 57933338; заборонити ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» та його представникам вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно майнових прав на об`єкт нерухомості – нежитлову будівлю літ. «Е-2» загальною площею 239,0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , до вирішення справи по суті.

Інститут забезпечення позову - це фактично гарантія захисту прав позивача, що гарантує в майбутньому належне виконання судового рішення, оскільки забезпеченню підлягає матеріально-правова вимога до відповідача, реалізація якої без вжиття заходів із забезпечення позову може бути неможливою. Предмет забезпечення позову - виключно матеріально-правова вимога (майнового чи немайнового характеру), що утворює предмет позову, який надалі підлягає виконанню.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Дані положення судом першої інстанції під час вирішення питання про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову враховані не були.

Під час звернення до суду з заявою про забезпечення позову заявник зобов`язаний надати суду докази на підтвердження реально існуючої загрози невиконання та/або утруднення виконання майбутнього рішення суду, в разі задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у справі є визнання недійсними вищезазначених договорів факторингу та відступлення прав вимоги за договором іпотеки, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арма факторинг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал».

Тобто, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами немайнового характеру. Будь-яких вимог щодо нежитлової будівлі літ. «Е-2» загальною площею 239,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не заявлено.

Співмірність під час вжиття заходів забезпечення позову передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті судом, а саме: накладення арешту на нежитлову будівлю та заборона реєстрації прав щодо неї - не співмірні із заявленими позовними вимогами, які не носять майнового характеру.

Крім того, з виділених матеріалів справи вбачається, що спірне нежитлове приміщення є предметом договору іпотеки.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Разом з тим, задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не змінить правового статусу нежитлової будівлі літ. «Е-2» загальною площею 239,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як предмету іпотеки.

Вжиття заходів забезпечення позову обумовлено ризиками, що можуть виникнути при виконанні рішення суду, в разі ухвалення такого на користь позивача. Визнання ж недійсними договорів має правові наслідки, які настають незалежно від забезпечення позову.

Зазначене відповідає висновку, викладеному Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2018 року (справа № 752/7618/18, провадження № 61-46689ск18).

При цьому, позивачем не надано будь-яких доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або поновлення його порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

У своїй заяві ОСОБА_1 просив заборонити Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області здійснювати примусову реалізацію вищевказаного нерухомого майна та заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно майнових прав щодо нього.

Однак, як вбачається з виділених матеріалів справи дії щодо примусового відчуження предмета іпотеки здійснюються державним виконавцем на виконання судових рішень про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Харківській області знаходиться виконавче провадження №41938656 з примусового виконання виконавчого листа №2-894/11, виданого 19 квітня 2013 року Ленінським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у сумі 2 669 519,95 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, яку ухвалою Ленінського районного суду від 23 березня 2017 року задоволено, після чого постановою державного виконавця від 11 грудня 2018 року замінено стягувача у виконавчому провадженні його правонаступником (а. с. 40-42, 43-44).

Крім того, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Харківській області знаходиться виконавче провадження №46325661 з примусового виконання виконавчого листа №642/4562/13-ц, виданого 20 січня 2015 року Ленінським районним судом м. Харкова про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №010-2/07/1-363-07 від 29 березня 2007 року у розмірі 438 195,62 доларів США, на предмет іпотеки згідно договору іпотеки №010-2/07/1-363/1-07 від 29 березня 2007 року, а саме: нежитлову будівлю літ. «Е-2» загальною площею 239,0 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом його продажу на прилюдних торгах.

У вказаному виконавчому провадженні ухвалою Ленінського районного суду від 21 травня 2018 року, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року та постановою Верховного Суду від 14 лютого 2019 року, також замінено стягувача на Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» (а. с. 76-77).

Постановою державного виконавця від 17 грудня 2018 року вищезазначені виконавчі провадження об`єднано з іншими у зведене виконавче провадження №57933338 (а. с. 45-46), після чого постановою від 18 грудня 2018 року призначено суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості вказаного іпотечного майна (а. с. 47-48).

Як вбачається з інформації з сайту ДП «Сетам», вищевказаний предмет іпотеки передано на примусову реалізацію.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено судам, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, призведе до зупинення виконання судових рішень про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, що є неприпустимим.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів не вбачає підстав для забезпечення позову, у зв`язку з чим вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

За таких обставин судова колегія вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з відмовою ОСОБА_1 в задоволенні заяви.

Щодо доводів апеляційної скарги про постановлення оскаржуваної ухвали з порушенням правил підсудності, судова колегія зазначає, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо направлення справи до іншого суду в межах розгляду апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову, виходячи з вимог статті 378 ЦПК України.

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» в апеляційній скарзі про стягнення на його користь з позивача судового збору за подання апеляційної скарги не підлягає задоволенню, оскільки питання щодо розподілу судових витрат у справі вирішується судом після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Оскільки наразі вирішується лише процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, питання щодо стягнення судових витрат не вирішується, отже, зазначене клопотання є передчасним.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» - задовольнити частково.

Ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 березня 2019 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову – відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                        Н.П. Пилипчук

Судді –                                                               В.Б. Яцина 

                                                                                О.Ю. Тичкова