ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" листопада 2020 р.                              Справа № 911/2066/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Попікової О.В.
суддів:            Корсака В.А. 
          Євсікова О.О. 
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Київської області від 04.09.2020 
у справі №911/2066/20 (суддя Горбасенко П.В.)
за позовом          Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до          Комунального підприємства "Виробниче управління житлово-комунального господарства-1"
про          стягнення 24 592,04 грн.

Короткий зміст і підстави позовних вимог.
У липні 2020 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Виробниче управління житлово-комунального господарства-1" (далі - КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1», відповідач), у якій просило стягнути на його користь з КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» 25   592,04 грн. заборгованості, з яких: 17 487,15 грн. пені, 3 676,04 грн. інфляційних втрат та 3 428,85 грн. 3 % річних.
В обґрунтування заявлених вимог АТ «НАК «Нафтогаз України» посилається на неналежне виконання КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» зобов`язань за договором постачання природного газу № 2740/18-БО-17 від 16.10.2018 в частині своєчасного розрахунку за отриманий природний газ.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Київської області від 04.09.2020 позовні вимоги    Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Виробниче управління житлово-комунального господарства-1" про стягнення 24592,04 грн. задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Виробниче управління житлово-комунального господарства-1" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 8743,58 грн. пені, 3676,04 грн. інфляційних втрат, 3428,85 грн. 3 % річних та 2102,00 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення пені відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення пені у сумі 8   743,57 грн. місцевий господарський суд вказав, що відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 1 %. Розглянувши вказане клопотання місцевий господарський суд відзначив, що прострочення, за яке нараховано пеню, інфляційні втрати та 3 % річних погашено у повному обсязі; врахував, що заборгованість відповідача за природний газ, отриманий від позивача, виникла через несплату споживачами заборгованості за використання теплової енергії, різницю в тарифах серед населення, організаціям, установам, що фінансуються    з Державного та місцевих бюджетів, відповідач є комунальним підприємством, що створене для задоволення потреб споживачів в теплопостачанні, а тому обставини, що зумовлюють зменшення пені є соціально значимими та винятковими. Також суд врахував, що заявлена до стягнення з відповідача сума штрафних санкцій є достатньо великою для відповідача, який перебуває у тяжкому фінансовому становищі, що підтверджується наданими суду балансами на I та ІІ квартали 2020 року та інформацією про заборгованість відповідача. Наведені обставини свідчать про відсутність факту завдання позивачу значних збитків. За наведених підстав та враховуючи, що відповідач повністю розрахувався за отриманий природний газ, норми ЦК України, ГК України, договору, кризові явища у вітчизняній економіці, зважаючи на специфіку діяльності відповідача, тяжкий фінансовий стан останнього, а також те, що відповідач є комунальним підприємством, з метою виконання судового рішення, суд першої інстанції вирішив зменшити розмір пені на 50 %, до 8 743,58 грн пені.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказане рішення суду, у якій просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.09.2020 у справі № 911/2066/20 в частині відмови у стягненні пені на суму 8   743,57 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» до КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» задовольнити, а саме: стягнути з КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» пеню у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України» посилається на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального права (статті 233 ГК України, статей 549-552 ЦК України) та норм процесуального права (статей 73, 74, 77 ГПК України); вважає, що оскаржуване рішення прийнято без дослідження усіх істотних обставин справи.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 04.09.2020 у справі №911/2066/20; розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
Позиції учасників справи.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, що не є перешкодою для суду апеляційної інстанції здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи документами.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
16.10.2018 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (як постачальник) та КП "Виробниче управління житлово-комунального господарства-1" (як споживач) уклали договір постачання природного газу № 2740/18-БО-17, за умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач - оплатити його на умовах договору.
Згідно п. 6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.
Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.10.2018 до 17.10.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12. договору).
За період з жовтня 2018 року по березень 2019 року на виконання п. 1.1. договору постачання природного газу № 2740/18-БО-17 від 16.10.2018 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» поставило, а КП "Виробниче управління житлово-комунального господарства-1" прийняло природний газ на загальну суму 1   689   194,20 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2018, 30.11.201, 31.12.2018, 31.01.2019, 28.02.2019 та 31.03.2019, копії яких надані у матеріали справи.
В свою чергу КП "Виробниче управління житлово-комунального господарства-1" свої зобов`язання за договором виконало неналежним чином, оплатило отриманий природний газ з простроченням встановленого п. 6.1. договору строку (підтверджується випискою по операціях підприємств, наданою АТ «НАК «Нафтогаз України», банківськими виписками, копії яких наявні в матеріалах справи). 
Зокрема прострочення відповідача з оплати за отриманий від позивача природний газ у жовтні 2018 року виникло 25.11.2018, у листопаді 2018 року - 25.12.2018, у грудні 2018 року - 25.01.2019, у січні 2019 року - 25.02.2019, у лютому 2019 року - 25.03.2019, у березні 2019 року - 25.04.2020 року.
Станом на дату ухвалення господарським судом першої інстанції судового рішення у цій справі борг КП "Виробниче управління житлово-комунального господарства-1" перед АТ «НАК «Нафтогаз України» за поставлений згідно договору постачання природного газу № 2740/18-БО-17 від 16.10.2018    природний газ відсутній.
Посилаючись на наведені обставини АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом у цій справі та просило стягнути з КП "Виробниче управління житлово-комунального господарства-1" 17 487,15 грн пені, 3 676,04 грн інфляційних втрат та 3 428,85 грн 3 % річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
АТ «НАК «Нафтогаз України» у поданій апеляційній скарзі просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.09.2020 у справі № 911/2066/20 в частині відмови у стягненні пені на суму 8   743,57 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» до КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» задовольнити, а саме: стягнути з КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» пеню у сумі 8   743,57 грн.
Відтак, судове рішення переглядається в оскаржуваній частині.
Згідно з положеннями статті 549 ЦК України   неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 230 ГК України   встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій як неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 статті 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.
Відповідно до статті 233 ГК України   суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 статті 551 ЦК України).
Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в   Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19.
Встановлено, що АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1», у якій серед іншого просило стягнути на його користь з КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» 17 487,15 грн пені, нарахованої за період жовтень 2018 - березень 2019 від сум заборгованості по кожному акту приймання-передачі природного газу окремо.
У відзиві на позовну заяву відповідач заявив до господарського суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення з нього пені на 99% (до 1%), до якого, серед іншого, додав баланс за І, ІІ квартал 2020 року, інформацію про заборгованість КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1». 
В обґрунтування вказаного клопотання, КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» посилаючись на статтю 233 ГК України, частину 3 статті 551 ЦК України, вказав, що заборгованість за природний газ, отриманий від позивача, виникла через несплату споживачами заборгованості за використану теплову енергію, різницю в тарифах серед населення, організаціям, установам, що фінансуються    з Державного та місцевих бюджетів, і які - з Державного бюджету, відповідачу не відшкодовані; відповідач є комунальним підприємством, що створене для задоволення потреб споживачів в теплопостачанні та змушене надавати послуги за вартістю, нижчою від її собівартості; сплата штрафних санкцій в повному обсязі, у цьому випадку, зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інші інтереси щодо можливості забезпечувати централізоване теплопостачання установам бюджетної сфери та послуг з теплопостачання м. Узин. Також КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» просило врахувати і його добросовісну поведінку, оскільки кошти сплачені за договором ще 14.03.2018, за два роки до відкриття провадження у цій справі, а також вказало, що на даний час підприємство перебуває у критичному фінансовому становищі.
Колегія суддів, дослідивши наведені в клопотанні відповідача про зменшення розміру пені доводи, бере до уваги наступні обставини та факти, а саме: - ступінь виконання відповідачем грошових зобов`язань (систематичне погашення заборгованості), - майновий стан сторін, - відсутність доказів погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності або ж понесених позивачем збитків в результаті прострочення відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором, - відсутність в діях відповідача прямого умислу у порушенні зобов`язання та обставини того, що відповідач не є кінцевим споживачем газу, а купує його для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями; при цьому здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить від розрахунків з відповідачем за спожиту теплову енергію, - стягнення пені та передбачених статтею 625 ЦК України   нарахувань не є основним доходом НАК "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність, - пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат; - необхідність реального виконання судового рішення.
Подібна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про зменшення заявленої до стягнення з відповідача пені на 50% (з 17  487,15 грн до 8  743,58 грн).
Разом з тим, залишаючи оскаржуване судове рішення у відповідній частині без змін, колегія суддів враховує сам правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (така правова позиція викладена у   Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13 №7-рп/2013).
Наведеним спростовуються посилання апеляційної скарги на порушення господарським судом першої інстанції матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, оскільки вирішуючи питання щодо зменшення розміру пені за заявленим відповідачем клопотанням, місцевий господарський суд належним чином дослідив та перевірив наявність передбачених чинним законодавством підстав для зменшення пені.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно з пункті 1) частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.
Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України   покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 04.09.2020 у справі №911/2066/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Київської області від 04.09.2020 у справі №911/2066/20 залишити без змін.
Справу №911/2066/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту за наявності підстав, передбачених у п. 2 ч. 3 статті 287 ГПК України.

Повний тескт постанови складено 30.11.2020.

Головуючий суддя                                                            О.В. Попікова 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                О.О. Євсіков