ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                          Головуючий І інстанції: Рубан В.В.
15 грудня 2020 р.	Справа № 520/10692/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О           
розглянувши у відкритому судовому засідання у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Омбілік-Агро» до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -
в с т а н о в и л а:
11.10.2020 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Омбілік-Агро» (далі – ТОВ «Омбілік-Агро», підприємство) звернулося з позовом, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 01.07.2019 року № 0019821416 (форма «Р»), яким підприємству на підставі акта № 1871/20-4014-16-07/07/34473765 від 31.05.2020 року за встановлені порушення п.п. 14.1.181 п. 14.1, ст. 14, п. 198.1 п. 1ґ98.3 ст. 198 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 1 876 350 грн., в тому числі основний платіж у сумі – 1.250.900,00 грн., штрафні санкції у сумі – 625.450.00 грн.
Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що в основу спірного податкового повідомлення-рішення, контролюючим органом були покладені власні судження про нікчемність правочинів та нереальність господарських операцій за ними, у зв`язку з відсутністю у його контрагентів трудових ресурсів та матеріально-технічної бази для виконання зобов`язань. Аналіз даних відомостей з Єдиного реєстру податкових накладних (далі – ЄРПН) проведений контролюючим органом поверхнево, оскільки охоплює лише податковий період за квітень-грудень 2018 року, що, в свою чергу, не виключає можливості придбання контрагентом товару у попередні звітні податкові періоди. Відомості процесуальних документів досудового розслідування в кримінальній справі стосовно контрагента позивача, які містять склад декількох кримінальних правопорушень, не можуть бути кваліфікованими як належними доказами вчинення податкового правопорушення, оскільки єдиним належним та допустимим доказом вчинення зазначених правопорушень є виключно обвинувальний вирок суду у кримінальному провадженні. Також позивач вказує, що зауваження контролюючого органу до інформації, яка міститься в наданих до перевірки товаро-транспортних накладних, не може бути підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки відповідною транспортною документацією обов`язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання товарів. З приводу відсутності сертифікату на придбану продукцію позивач зазначив, що такий документ, відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» не є первинним документом, на підставі якого здійснюються записи в бухгалтерському обліку, тому вони не надавались до перевірки.
У відзиві на адміністративний позов відповідач зазначає, що у наданих до перевірки товаро-транспортних накладних виявлені факти не заповнення розділів, зазначення різних одиниць вимірювання товару, встановлено дублювання номерів та дат виписки останніх. Також до перевірки не були надані платіжні доручення, виписки банку та сертифікати на придбану продукцію. В ході проведення перевірки, у відповідності до ст. 83 Податкового кодексу України (далі – ПК України), було використано податкову інформацію щодо контрагента позивача ТОВ «Неокомпост», який є фігурантом у досудовому розслідуванні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 року адміністративний позов задоволено.
Судом проведений розподіл судових витрат – стягнуто на користь ТОВ «Омбілік-Агро» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 19.210,00 грн..
Судове рішення вмотивоване тим, що позивач під час проведення перевірки та судового розгляду, на підтвердження дійсності та реальності господарських взаємовідносин із контрагентом, надав усі необхідні та достатні документи, у яких відсутні дефекти форми, змісту або походження. Посилання відповідача на податкову інформацію, щодо контрагентів позивача  є безпідставними, оскільки ПК України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів.
Не погоджуючись із судовим рішенням, ГУ ДПС у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеним у відзиві на позовну заяву.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).  Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судом установлено, що ТОВ «Омбілік-Агро» зареєстрований як юридична особа Валківською РДА Харківської області, за номером про державну реєстрацію 14521020000000222 від 18.07.2006 року.
Товариство перебуває на податковому обліку з 24.07.2006 року в ГУ ДФС у Харківській області, Південне управління Валківська ДПІ (Валківський район).
Судом встановлено, що фахівцями ГУ ДФС у Харківській області у зв`язку з ненаданням у повному обсязі пояснень та їх документального підтвердження, на підставі направлень на перевірку від 20.05.2019 року № 4951 та № 4952, виданих ГУ ДФС у Харківській області, відповідно до п.п. 78.1.1, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, ст. 82 ПК України, на підставі наказу ГУ ДФС у Харківській області від 14.05.2019 року № 3456 проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «Омбілік-Агро» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по господарських взаємовідносинах з ТОВ «Неокомпост» за жовтень 2018 року та відображення здійснених фінансово-господарських операцій у податковій звітності відповідно до затвердженого плану документальної позапланової виїзної перевірки, за результатами якої складений акт перевірки від 31.05.2019 року № 1871/20-40-14-16-07/34473765 (далі – акт перевірки).
За висновками акту перевірки, - підприємством завищений податковий кредит за рахунок порушення п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1 п. 198.3 ст. 198 ПК України всього у сумі ПДВ 1.250.900,00 грн., в тому числі за жовтень 2018 року у сумі ПДВ 1.250.900,00 грн., чим занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 1.250.900,00 грн.
Означеного висновку фахівці відповідача дійшли з огляду на встановлене під час проведення перевірки про те, що відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/60353/18-к контрагент підприємства – ТОВ «Неокомпост» є фігурантом в матеріалах досудового розслідування, порушеного за ознаками скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. Під час перевірки підприємством не надано довіреність, яка зазначена у видаткових накладних, а також платіжні доручення та виписки банку. У наданих до перевірки видаткових накладних та ТТН одиниця вимірювання поставляє мого товару визначена в тонах, а саме кількість визначена в кілограмах. У зв`язку з тим, що для транспортування товару використовувалась послуга стороннього підприємства не можливо підтвердити перевезення біогумусу від продавця до покупця.
На підставі висновків акту перевірки, відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення (т. 1, а.с. 11).
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює  ПК України.
Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
За змістом пунктів 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку; для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно.
За приписами частини першої ст. 9 Закону України від 16.07.99 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Отже, правові підстави для формування показників податкової звітності, зокрема, податку на додану вартість, виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов`язують можливість формування податкового кредиту.
Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: 1) фактичного (реального) здійснення господарських операцій, які є об`єктом оподаткування; 2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; 3) придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності; 4) наявності ділової мети, розумних економічних причин (причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності)
Водночас, недоведеність реальності здійснення юридичною особою господарських операцій свідчить про формальність первинної документації, складеної на їх підставі, що у свою чергу, позбавляє платника податків права на формування податкових вигод.
Приходячи висновку про обґрунтованість вимог адміністративного позову ТОВ «Омбілік-Агро», суд першої інстанції встановив наявність у позивача належних первинних документів в підтвердження його взаємовідносин контрагентами.  
Так, між позивачем (покупець) та ТОВ «Неокомпост» (постачальник) укладено договір поставки від 01.10.2018 року № 01.10-18, (предметом якого є постачання добрива, а саме біогумуса) сформовано показник податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень 2018 року у сумі – 1.250.900,00 грн..
Від імені сторін правочин укладено повноважними особами, а саме від позивача - директор ОСОБА_1 , від контрагента - директор ОСОБА_2 ..
За цим правочином позивач придбав у власність товарно-матеріальні цінності, що підтверджується видатковими накладними: № 4 від 01.10.2018 року на суму 92.463,60 грн. (в т.ч. ПДВ 15.440,6 грн.); № 5 від 31.10.2018 року на суму 96.453,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.075,50 грн.); № 6 від 01.10.2018 року на суму 89.430.60 грн. (в т.ч. ПДВ 14.905,10 грн.); № 7 від 01.10.2018 року на суму 95.936,40 грн. (в т.ч. ПДВ 15.989,40 грн.); № 8 від 01.10.2018 року на суму 94.273,20 грн. (в т.ч. ПДВ 15.712,20 грн.); № 9 від 12.10.2018 року на суму 96.423,60 грн. (в т.ч. ПДВ 16.070,60 грн.); № 10 від 02.10.2018 року на суму 92.265.60 грн. (в т.ч. ПДВ 15.377,60 грн.); № 11 від 02.10.2018 року на суму 96.520,20 грн. (в т.ч. ПДВ 16.086,70 грн.); № 12 від 02.10.2018 року на суму 96.129,60 грн. (в т.ч. ПДВ 16.021,60 грн.); № 13 від 02.10.2018 року на суму 96.604,20 грн. (в т.ч. ПДВ 16.100,70 грн.); № 14 від 03.10.2018 року на суму 95.999,40 грн. (в т.ч. ПДВ 15.999,90 грн.); № 15 від 03.10.2018 року на суму 94.756,20 грн. (в т.ч. ПДВ 15.792,70 грн.); № 16 від 03.10.2018 року на суму 95.982,60 грн. (в т.ч. ПДВ 15.997,10 грн.); № 17 від 03.10.2018 року на суму 96.532,80 грн. (в т.ч. ПДВ 16.088,80 грн.); № 18 від 03.10.2018 року на суму 94.260,60 грн. (в т.ч. ПДВ 15.710,10 грн.); № 19 від 03.10.2018 року на суму 79.388,40 грн. (в т.ч. ПДВ 13.231,40 грн.); № 93 від 04.10.2018 року на суму 96.642,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.107,00 грн.); № 94 від 04.10.2018 року на суму 96.432,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.072,00 грн.); № 95 від 04.10.2018 року на суму 95.676,00 грн. (в т.ч. ПДВ 15.946,00 грн.); № 96 від 04.10.2018 року на суму 96.705,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.117,50 грн.); № 97 від 04.10.2018 року на суму 96.650,40 грн. (в т.ч. ПДВ 16.108,40 грн.); № 98 від 04.10.2018 року на суму 95.970,00 грн. (в т.ч. ПДВ 15.995,00 грн.); № 99 від 04.10.2018 року на суму 95.911,20 грн. (в т.ч. ПДВ 15.985,20 грн.); № 100 від 04.10.2018 року на суму 96.474,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.079,20 грн.); № 101 від 04.10.2018 року на суму 95.970,00 грн. (в т.ч. ПДВ 15.995,00 грн.); № 102 від 04.10.2018 року на суму 96.306,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.051,00 грн.); № 103 від 05.10.2018 року на суму 96.369,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.061,50 грн.); № 104 від 05.10.2018 року на суму 95.978,40 грн. (в т.ч. ПДВ 15.996,40 грн.); № 105 від 05.10.2018 року на суму 96.684,00 грн. (в т.ч.ПДВ 16.114,00 грн.); № 106 від 05.10.2018 року на суму 96.642,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.107,00 грн.); № 107 від 05.10.2018 року на суму 95.970,00 грн. (в т.ч. ПДВ 15.995,00 грн.); № 108 від 05.10.2018 року на суму 96.642,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.107,00 грн.); № 109 від 05.10.2018 року на суму 95.676,00 грн. (в т.ч. ПДВ 15.946,00 грн.); № 110 від 05.10.2018 року на суму 96.516,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.086,00 грн.); № 111 від 05.10.2018 року на суму 96.642,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.107,00 грн.); № 112 від 05.10.2018 року на суму 95.970,00 грн. (в т.ч. ПДВ 15.995,00 грн.); № 113 від 08.10.2018 року на суму 96.222.0грн. (в т.ч. ПДВ 16.037,00 грн.); № 114 від 08.10.2018 року на суму 95.676,00 грн. (в т.ч. ПДВ 15.946,00 грн.); № 115 від 08.10.2018 року на суму 96.054,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.009,00 грн.); № 116 від 08.10.2018 року на суму 96.810,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.135,00 грн.); № 117 від 08.10.2018 року на суму 96.432,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.072,00 грн.); № 118 від 08.10.2018 року на суму 96.684,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.114,00 грн.); № 119 від 08.10.2018 року на суму 96.768,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.128,00 грн.); № 120 від 08.10.2018 року на суму 96.007,80 грн. (в т.ч. ПДВ 16.001,30 грн.); № 121 від 08.10.2018 року на суму 95.327,40 грн. (в т.ч. ПДВ 15.887,90 грн.); № 122 від 08.10.2018 року на суму 96.650,40 грн. (в т.ч. ПДВ 16.108,40 грн.); № 123 від 09.10.2018 року на суму 95.970,00 грн. (в т.ч. ПДВ 15.995,00 грн.); № 124 від 09.10.2018 року на суму 95.970,00 грн. (в т.ч. ПДВ 15.995,00 грн.); № 124 від 09.10.2018 року на суму 96.978,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.163,90 грн.); № 126 від 09.10.2018 року на суму 96.054,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.009,00 грн.); № 127 від 09.10.2018 року на суму 97.104,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.184,00 грн.); № 128 від 09.10.2018 року на суму 95.976,00 грн. (в т.ч. ПДВ 15.946,00 грн.); № 129 від 09.10.2018 року на суму 96.936,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.156,00 грн.); № 130 від 09.10.2018 року на суму 95.508,00 грн. (в т.ч. ПДВ 15.918,00 грн.); № 131 від 09.10.2018 року на суму 97.146.00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.191,00 грн.); № 132 від 10.10.2018 року на суму 96.516,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.086,00 грн.); № 133 від 10.10.2018 року на суму 96.558,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.093,00 грн.); № 134 від 10.10.2018 року на суму 96.138,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.023,00 грн.); № 135 від 10.10.2018 року на суму 96.516,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.086,00 грн.); № 136 від 10.10.2018 року на суму 97.104,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.184,00 грн.); № 137 від 10.10.2018 року на суму 96.054,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.009,00 грн.); № 138 від 10.10.2018 року на суму 96.642,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.107,00 грн.); № 139 від 10.10.2018 року на суму 95.970,00 грн. (в т.ч. ПДВ 15.995,00 грн.); № 140 від 10.10.2018 року на суму 96.576.0грн. (в т.ч. ПДВ 15.946,00 грн.); № 141 від 11.10.2018 року на суму 96.650,40 грн. (в т.ч. ПДВ 16.108,40 грн.); № 142 від 11.10.2018 року на суму 96.516,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.086,00 грн.); № 143 від 11.10.2018 року на суму 96.650,40 грн. (в т.ч. ПДВ 16.108,40 грн.); № 144 від 11.10.2018 року на суму 96.642,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.107,00 грн.); № 145 від 11.10.2018 року на суму 95.718,00 грн. (в т.ч. ПДВ 15.953,00 грн.); № 146 від 11.10.2018 року на суму 95.634,00 грн. (в т.ч. ПДВ 15.939,00 грн.); № 147 від 11.10.2018 року на суму 96.684,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.114,00 грн.); № 148 від 11.10.2018 року на суму 97.062,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.177,00 грн.); № 149 від 11.10.2018 року на суму 95.806,20 грн. (в т.ч. ПДВ 15.967,70 грн.); № 150 від 11.10.2018 року на суму 95.928,00 грн. (в т.ч. ПДВ 15.988,00 грн.); № 151 від 12.10.2018 року на суму 96.684,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.114,00 грн.); № 152 від 12.10.2018 року на суму 96.650,40 грн. (в т.ч. ПДВ 16.108,40 грн.); № 153 від 12.10.2018 року на суму 96.012,00 грн. (в т.ч. ПДВ 16.002,00 грн.); № 154 від 12.10.2018 року на суму 96.348,00 грн. (в т ч. ПДВ 16.058,00 грн.); № 155 від 12.10.2018 року на суму 29.841,00 грн. (в т.ч. ПДВ 4.973,50 грн.).
Відповідно до умов п. 3.4 Договору, товарно-матеріальні цінності  були передані позивачу на території його складу, який належить позивачу на праві приватної власності.
Факт перевезення товару, тобто реальність господарської операції за ознакою наявності  фізичного переміщення товару, підтверджується товарно-транспортними накладними: № РН- 55 (ПН) від 01.10.2018 року; № РН-0008036/Х (ПН) від 01.10.2018 року; № РН-00080357/Х (ПН) від 5.10.2018 року; № РН-0008038/Х (ПН) від 01.10.2018 року; № РН-0008039/Х (ПН) від 01.10.2018 року; № РН-0008040Х (ПН) від 02.10. року; № РН-0008076/Х (ПН) від 08.10.2018 року; № РН- 7Х3042/Х (ПН) від 02.10.2018 року; № РН-0008043/Х (ПН) від 02.10.2018 року; № РН-0008044/Х (ПН) від 02.10.2018 року; № РН-0008045Х (ПН) від 03.10.2018 року; № РН-0008046Х (ПН) від  03.10.2018 року; № РН-0008047Х (ПН) від 03.10.2018 року; № РН-0008048Х (ПН) від 03.10.2018 року; № РП-0008049Х (ПН) від 03.10.2018 року; № РН-0008050Х (ПН) від 03.10.2018 року; № РН-0008051Х (ПН)  від 04.10.2018 року; № РН-0008052/Х (ПН) від 04.10.2018 року; № РН-0008053/Х (ПН) від 04.10.2018 року; № РН-0008054/Х від 04.10.2018 року; № РН-0008055/Х від 04.10.2018 року; № РН-0008056/Х (ПН) від 04.10.2018 року; № РН-0008057/Х від 04.10.2018 року; № РН-0008058/Х від 04.10.2018 року; № РН-0008059Х від 04.10.2018 року; № РН-0008060Х від 04.10.2018 року; № РН-000806ІХ від 05.10.2018 року; № РН-0008063Х від 05.10.2018 року; № РН-0008064Х від 05.10.2018 року; № РН-0008065/Х від 05.10.2018 року; № РН-0008066/Х від 05.10.2018 року; № РН-0008067/Х від 05.10.2018 року; № РН-0008068/Х від 05.10.2018 року; № РН-0008069/Х від 05.10.2018 року; № РН- 0008070/Х від 05.10.2018 року; № РН-0008071Х від 08.10.2018 року; № РН-0008072Х від 08.10.2018 року; № РН-0008073Х від 08.10.2018 року; № РН-0008074Х від 08.10.2018 року; № РН-0008075Х від 08.10.2018 року; № РН-0008076/Х від 08.10.2018 року; № РН-0008077/Х від 08.10.2018 року; № РН- 0008079/Х від 08.10.2018 року; № РН-0008080/Х (ПН) від 08.10.2018 року; № РН-0008081/Х (ПН) від 09.10.2018 року; № РН-0008082/Х (ПН) від 09.10.2018 року; № РН-0008083/Х (ПН) від 09.10.2018 року; № РН-0008084/Х (ПН) від 09.10.2018 року; № РН-0008085/Х (ПН) від 09.10.2018 року; № РН- 0008086Х (ПН) від 09.10.2018 року; № РН-0008087Х (ПН) від 09.10.2018 року; № РН-0008088Х (ПН) від 09.10.2018 року; № РН-0008089Х (ПН) від 09.10.2018 року; № РН-0008090/Х (ПН) від 10.10.2018 року; № РН-4/3 (ПН) від 10.10.2018 року; № РН-5/3 (ПН) від 10.10.2018 року; № РН-6/3 (ПН) від 10.10.2018 року; № РН-7/3 (ПН) від 10.10.2018 року; № РН-8/3 (ПН) від 10.10.2018 року; № РН-9/3 (ПН) від 10.10.2018 року; № РН-10/3 (ПН) від 10.10.2018 року; № РН-11/3 (ПН) від 10.10.2018 року; № PH-12/3 (ПН) від 11.10.2018 року; № РН-13/3 (ПН) від 11.10.2018 року; № РН-14/3 (ПН) від 11.10.2018 року; № PH-15/3 (ПН) від 11.10.2018 року; № PH-16/3 (ПН) від 11.10.2018 року; № PH-17/3 (ПН) від 11.10.2018 року; № РН-18/3 (ПН) від 11.10.2018 року; № РН-19/3 (ПН) від 11.10.2018 року; № РН-20/3 (ПН) від 11.10.2018 року; № РН-21/3 (ПН) від 11.10.2018 року; № РН-22/3 (ПН) від 12.10.2018 року; № РН-23/3 (ПН) від 12.10.2018 року; № РН-24/3 (ПН) від 12.10.2018 року; № РН-25/3 (ПН) від 12.10.2018 року; № РН-26/3 (ПН) від 12.10.2018 року.
Колегія суддів зазначає, що зобов`язання з оплати вартості товару були виконані у спосіб безготівкового перерахування коштів, що підтверджується платіжними дорученнями на перерахування безготівкових грошових коштів з банківського рахунку ТОВ «Омбілік-Агро» відкритого в ПАТ «КБ Приватбанк»: від 09.10.2018 року № 1036 на суму 165.400,00 грн.; від 11.10.2018 року № 1046 на суму 339.350,00 грн.; від 12.10.2018 року № 1061 на суму 338.900,00 грн.. Остаточно, заборгованість перед ТОВ «Неокомпост», погашена шляхом укладення договорів переведення боргу від 16.10.2018 року, відповідно до якого, на нового божника - ТОВ «СПБМП-753» переведено борг в сумі 1.338.200,00 грн., від 18.10.2018 року, відповідно до якого на нового божника - ТОВ «СПБМП-753» переведено борг в сумі 2.663.650,00 грн. та від 22.10.2018 року, відповідно до якого на нового божника - ТОВ «СПБМП-753» переведено борг в сумі 2.659.900, грн.
Згідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) встановлює Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі – Положення № 88).
Відповідно до п. 2.15 Положення № 88, первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто, перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув`язка окремих показників.
Пунктом 2.4 Положення № 88 визначено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких, складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
При цьому, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Сама наявність або відсутність окремих документів, а так само, помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.  
Надавши оцінку вищезазначеним  первинним документам, колегія суддів зазначає, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону № 996-XIV, ст. 44 ПК України, п. 2.4 Положення № 88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості та призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи контролюючого органу про те, що документи первинного обліку позивача мають дефекти та неточності, оскільки ГУ ДПС у Харківській області не надано до суду доказів притягнення до юридичної відповідальності службових осіб контрагента позивача, щодо наведених господарських операцій. Також, відповідачем не надано доказів визнання судом недійсними правочинів, укладених позивачем з контрагентом.
Господарські операції позивача підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а правочини не визнані у встановленому законом порядку недійсними. На момент укладення договорів, виписки податкових накладних та проведення господарських операцій, контрагент позивача був зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.
Відповідачем, у встановленому законом порядку, не спростовано презумпцію правомірності правочинів, добросовісності платника податку та достовірності поданих документів.
Надання контролюючому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Також, відповідачем не подано доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальника, як-от: судових рішень, вироків, не наведено доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.
Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 16.04.2020 року по справі № 805/5017/15-а.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо посилань відповідача на податкову інформацію щодо ТОВ «Неокомпост», який є фігурантом у досудовому розслідуванні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України, колегія суддів зазначає, що така інформація не може бути прийнята до уваги, оскільки в силу положень ч. 6 ст. 78 КАС України, вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.
Також, колегія суддів зазначає, що у випадку, якщо в силу закону податковим органом отримано податкову інформацію, акти перевірки, довідки зустрічних звірок або акти про неможливість проведення зустрічних звірок, в котрих викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, це не звільняє такий податковий орган від виконання обов`язку щодо встановлення та доведення факту вчинення конкретним платником податків порушення закону.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов`язковими для правозастосування органами правосуддя.
Суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у справі «БУЛВЕС" АД проти Болгарії» (заява №3991/03) від 22.01.2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Також, колегія суддів зазначає, що у випадку, якщо в силу закону податковим органом отримано податкову інформацію, акти перевірки, довідки зустрічних звірок або акти про неможливість проведення зустрічних звірок, в котрих викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, це не звільняє такий податковий орган від виконання обов`язку щодо встановлення та доведення факту вчинення конкретним платником податків порушення закону.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що посилання відповідача стосовно порушень позивачем норм податкового законодавства є необґрунтованими.
За таких підстав колегія суддів вважає, що позивачем підтверджено належне виконання сторонами договору, реальність укладених правочинів, оскільки, на момент здійснення господарських операцій постачальник позивача був платником податку на додану вартість, статус постачальника позивача не заперечувався відповідачем.
За приписами ч. 1 ст. 77 КАС України  в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.  
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належним чином повноти та обґрунтованості прийнятого ним рішення.
Крім того в рішенні № 37801/97 від 01.07.2003 року по справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення.
З огляду на зазначене, враховуючи, що встановлені відповідачем за наслідком проведеної перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, колегія суддів дійшла до висновку, що нарахована податковим органом  сума грошового зобов`язання є необґрунтованою, та як наслідок, податкове повідомлення-рішення  від 01.07.2019 року № 0019821416 підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.  292,  293,  308,  310,  315,  316,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року, - без змін.
          Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова   	
          Постанова у повному обсязі складена і підписана 24 грудня 2020 року.